IUDEEA DECLARĂ RĂZBOI GERMANIEI
În 1932, Bernard Lecache, președintele Ligii Evreimii Mondiale, a spus:
"Germania este inamicul nostru public numărul unu. Obiectivul nostru este de a declara războiul fără milă împotriva ei."
În martie 1933, înainte ca germanii să fi adoptat orice legi anti-evreiești și înainte de a avea loc vre-un gest de ostilitate împotriva evreilor,
liderii evrei din întreaga lume au emis oficial o declarație de război împotriva Germaniei.
A început un boicot evreiesc la nivel mondial împotriva bunurilor germane. 20.000 de evrei au protestat în faţa primăriei New Yorkului.
Blocajele și boicoturile au fost direcționate împotriva mărfurilor germane. Samuel Untermyer, vorbind în numele juriului internațional, a declarat război Germaniei prin boicot economic.
Prima pagină a London Daily Express din 24 martie purta un titlu: "Iudeea declară război Germaniei".
Liderii evrei au chemat la un un război sfânt împotriva poporului german:
"Angrosistul evreu va renunța la casa să, bancherul la bursei sale, comerciantul la afacerile sale și la cerșetorul la umila său coliba, pentru a se alătura războiului sfânt împotriva oamenilor lui Hitler..."
„The Express” a spus că Germania se confruntă acum cu o boicotare internațională a comerțului, a finanțelor și a industriei sale.
Oamenii de afaceri evrei din Londra, New York, Paris și Varșovia sunt uniți pentru a merge într-o cruciadă economică.
În august 1933, Samuel Untermyer a vorbit despre o anihilare planificată și despre exterminarea evreilor ca fiind în curs și, de asemenea, despre un război care trebuie purtat împotriva Germaniei pentru a opri aceste lucruri.
Într-o emisiune radio isterică, Untermyer i-a chemat pe evrei să distrugă Germania într-un război sacru, denunțându-i pe germani ca fiind niște fiare sălbatice crude.
Untermyer a susținut că germanii anihilează evreii prin închiderea lor în lagărele de concentrare, înfometându-i și torturându-i,
ucigându-i și bătându-i fără milă și că recurg la orice altă forme de tortură imaginabilă,
inumane, dincolo de concepția umană, până când sinuciderea a devenit singurul lor mijloc de evadare,
și toate numai, pentru că ei sunt sau strămoșii lor îndepărtați erau evrei.
Aceasta era în 1933 și Untermyer vorbea deja despre un Holocaust. Ei bine, el trebuie să fi avut unele puteri mentale supranaturale.
Într-o emisiune radio de la WABC New York, din 6 august 1933, Untermyer a declarat că:
„Fiecare dintre voi, evrei și gentili, care nu sunteţi deja înscriși în acest război sfânt, ar trebui să faceţi acest lucru acum și aici.
Nu este suficient să nu cumpărați mărfurile fabricate în Germania.
Trebuie să refuzați să luați legătura cu orice comerciant sau vânzător care vinde orice marfă fabricată în Germania, sau care patronează navele sau transportul german.
Vom submina regimul Hitlerist și vom aduce poporul german la sensul său, distrugând rata exportului, rata de care depinde însăși existența lor.
Boicotul tuturor bunurilor și serviciilor germane. Ne pornim acum în boicotul mondial în care solicităm să primim sprijinul larg al bărbaților și femeilor de toate credințele și clasele, în toate epocile, fără să mai aşteptăm alt război sfânt.
Pentru a-și face partea și serviciul, această armată a civilizației, nu trebuie decât să cumperi și să folosești, dar să refuzi să cumperi și să folosești orice mărfuri fabricate în Germania sau mărfurile de pe nave sau să foloseşti transporturi germane.
Noua Germanie, care se va scăpa de supremația evreiască, a fost declarată ca un dușman al interesului evreiesc, și prin urmare, ea trebuia să fie din nou sugrumată din punct de vedere economic.
De asemenea, este important de menționat că acest lucru a fost înainte că Hitler să decidă să boicoteze bunurile evreiești.
Mulți evrei din Germania și Palestina s-au opus boicotului internațional spunând că va promova violența anti-evreiască în Germania.
Acești evrei au susținut regimul național-socialist, dar pe supremaciștii evrei nu-i interesa deloc.
În ciuda eforturilor guvernului german de a atenua tensiunile și de a preveni escaladarea campaniei și amenințărilor din partea conducerii evreiești internaționale, aceasta a continuat.
Intensitatea campaniei evreiești împotriva Germaniei la provocat pe Hitler să declare că, în cazul în care campania nu se va opri, va fi un boicot de o zi în Germania împotriva magazinelor deținute de evrei.
În ciuda acestui fapt, campania de ură a forțat Germania să ia măsuri defensive, fapt care a creat o situație în care evreii au devenit din ce în ce mai ostracizați.
Într-o altă ordine de idei, ziaristul evreu, Natasha Retsch, a scris:
"Războiul împotriva Germaniei va fi purtat de toate comunitățile evreiești, conferințe, congrese... de fiecare evreu în parte.
Prin urmare, războiul împotriva Germaniei va încuraja și promova ideologic interesele noastre, care necesită ca Germania să fie complet distrusă.
Pericolul pentru noi, evreii, constă în întregul popor german din Germania în ansamblu, precum și individual. El trebuie să fie făcut inofensiv pentru totdeauna.
,Noi evreii trebuie să participăm la acest război, iar acest lucru trebuie făcut cu toată puterea avută la dispoziția noastră.
Conducerea evreiască la nivel mondial, printr-o acțiune înlănţuită a media și a presei mondiale, începea acum o lansare masivă de propagandă împotriva Germaniei, care în curând avea să escaladeze în al doilea război mondial.
Dr. Joseph Goebbels a anunțat că boicotul de o zi va fi ridicat, dacă protestele anti germane ar fi suspendate.
Dacă protestul nu se va încheia, Goebbels a avertizat că boicotul anti-evreiesc va fi reluat, dar acest lucru nu va ajuta.
Boicotul evreiesc la nivel mondial a continuat luni întregi.
Ze'ev Jabotinsky, care era un comunist evreu și un fondator al organizației teroriste Irgun, a scris în numărul din ianuarie 1934 al lui Natasha Rech:
"Lupta împotriva Germaniei a fost continuată de luni întregi de fiecare comunitate evreiască, conferință, congres, organizație comercială, fie fiecare evreu din lume.
Există motive să credem că partea noastră în luptă va avea o valoare generală.
Vom dezlănţui un război spiritual și material al întregii lumi împotriva Germaniei.
Ambiția Germaniei este de a deveni din nou o mare națiune, de a recupera teritoriile și coloniile pierdute.
Interesul nostru evreiesc, pe de altă parte, cere o distrugere completă a Germaniei. Națiunea germană reprezintă un pericol colectiv și individual pentru noi evreii ”.
David A. Brown, președintele național al campaniei evreiești din 1934, a declarat:
„Noi evreii vom duce războiul în Germania”.
Chaim Weizmann, președintele Agenției Evreilor Internaționale și după Organizația Sionistă Mondială și mai târziu primul președinte al Israelului, a declarat în 1936:
„Nu este exagerat să spunem că șase milioane de evrei sunt condamnați la închisoare în această parte a lumii, unde sunt nedoriţi
și pentru care țările sunt împărțite în cele în care nu doriţi și în cele în care nu sunt admişi.
Emil Ludwig Cohn în 1938 a spus:
"Hitler nu vrea război, dar va fi obligat la el, și de fapt, în curând. Anglia va avea ultimul cuvânt, ca în 1914..."
Henry Morgenthau, secretar al Trezoreriei SUA, Hearst Press, în septembrie 1933, a declarat:
„Războiul în Europa era inevitabil din 1934”.
În 1938, a fost repetată declarația de război a evreilor împotriva Germaniei.
Poporul american a fost îndemnat de presă deținută de evrei să boicoteze toate bunurile și afacerile germane.
În cadrul Conferinței Sioniste Mondiale din 1936, Chaim Weizmann a declarat:
"Poate că doar două milioane vor supraviețui viitorului Holocaust, dar vor fi gata pentru viață în Palestina."
De remarcat că aceasta a fost în 1936.
O scrisoare publicată de Miami News la 12 iulie 1938, intitulată „Ucide-i pe nemți”, a declarat că:
„Nimic altceva, doar exterminarea aproape completă a albilor sălbatici va asigura pacea pe pământ și bunăvoința față de oameni”.
Profesorul evreu Alexander Kulisher, notat că avocat și sionist, a spus în octombrie 1937:
„Germania este dușmanul iudaismului și trebuie urmărită cu ură mortală.
Scopul de astăzi al iudaismului este o campanie fără milă împotriva tuturor popoarelor germane și distrugerea completă a națiunii germane.
Solicităm un blocaj complet al comerțului, importul de materii prime oprit și represalii către fiecare femeie și copil german. "
Răspunsul Germaniei a fost o măsură defensivă, nu ofensivă.
Povești importante, (Rabinul Ben Porat - NT)
Fapte importante,
care clarifică lucrurile pe care nu le-am primit de la școală.
Nu se găsesc în curriculum.
Nu se învaţă nici în învățământul superior.
Am dat prelegeri în fața profesorilor de istorie.
De ce Hitler îi ura cu adevărat pe evrei?
Ce voia de la ei?
Cum ce l-au deranjat?
Dar totul este scris aici în „Mein Kampf”.
Această carte a fost publicată recent
Abia a fost aprobat să fie tradus în ebraică.
A fost interzis în toți acești ani ..
Există însă o traducere anterioară
aceasta a fost făcut de „Yad Vashem”.
Au avut voie.
Hitler susține în cartea sa,
că evreii sunt comuniști.
Că au făcut o revoluție rusă.
Că au ucis acolo 30 de milioane de ruși. (66mil. NT)
Pe toţi cei inteligenţi,
într-un mod crud și oribil,
şi că acesta este planul lor pentru întreaga lume.
Următoarea țară din linie era Germania.
(Evreii) Au fondat partidele comuniste și socialiste
din Germania.
Şi este adevărat.
„Dacă nu îi învingem acum,
ei ne vor elimina.
și vor sacrifica alte 20 de milioane,
pe toți oamenii inteligenți ”.
Și asta este ceea ce ei (evreii)
vor să facă din țară în țară.
Deci, în cele din urmă, singurele inteligenţe rămase
vor fi evreii.
ȘI EL (HITLER) ARE DREPTATE! (o spune un rabin cinstit. NT)
Revoluția rusă a fost făcută de evrei.
Armata rusă a fost construită de Troțki,
care a creat diviziunea evreiască
a partidului comunist.
În prima imagine a guvernului rus
din 13 membri,
șase erau evrei.
Cine a fondat KGB?
Evreii.
Deci, totul este clar scris.
El nu i-au urât pe evrei,
pentru că aveau „Peos” (zulufi).
El (Hitler) nu i-a urât pentru că a observat Mitzvoth-ul,
ci pentru că erau comuniști.
Iar el scrie clar:
"Evreii au distrus religia și credința."
„Au răspândit în Germania erezia în Dumnezeu”.
El scrie astea chiar aici.
Acum înţelegeţi
de ce nu se învață asta în școli?
Pentru că cei care scriu programa
sunt aceiași stângiști (comunişti).
Evreii distrug toate valorile.
Au otrăvit literatura și teatrul.
Din nouă ziare mari germane
Șapte erau deținute de evrei...
şi m-am gândit că încă nu am terminat de sortat ce cred despre astea...
De ce aceste evenimente - de ce acest conflict dintre evrei și germani a devenit atât de dur,
și de ce această ură a evreilor, de ce trebuia să se întâmple?
Este încă complet neclara pentru mine.
Dar poate că voi reuși într-o zi.
- Ura evreilor față de germani? - Da!
Nu am citit niciodată de la niciun alt popor,
asemenea expresii pline de ură despre un alt popor ca de la evrei.
- De ce... - Mai mult decât ură nemților față de evrei?
Aceasta apare mult mai târziu, ura nemților. Evreii au pornit-o mult mai devreme.
Și este... tot ce trebuie să faci este să citești Talmudul.
Am toate cele 12 volume acolo în traducerea și ediția autorizată, cea mai recentă, din 2002.
pentru că am vrut să verificăm declarațiile comune, care se vehiculează despre Talmud.
- Sunt exacte? - Da! (în special dacă le compari cu ediţia autorizată)
Și nu am reuşit să citesc mai mult de trei pagini, m-a făcut să mă simt rău.
Sunt așa de revoltătoare, toate lucrurile despre sexualitate și așa mai departe,
şi despre cum poți face asta cu un copil de trei ani, și și și...
Știi, totul este atât de străin de noi.
Nici nu vreau să mă gândesc la asta.
Din 1923 până în 1933, naționaliștii germani au fost vizați în mod regulat de comuniști și de teroriști evrei.
200 de socialiști naționali și 216 de oficiali de poliție au fost uciși de comuniști, în principal evrei.
Douăzeci de mii de socialiști naționali și 1976 ofițeri de poliție au fost răniți.
Herbert Norkus, un școlar și membru al Tineretului Hitler, a fost înjunghiat brutal în șase locuri.
Horst Wessel, un tânăr student german, a fost împușcat (a compus Horst Wessel Lied - imnul NS).
Liderul socialist național elvețian, Wilhelm Gustloff, a fost ucis brutal de un evreu, David Frankfurter, în 1936.
Germanii erau indignaţi de aceste crime.Actele de teroare împotriva poporului german au continuat mulți ani fără un sfârșit.
27 februarie 1933, la patru săptămâni de la numirea lui Hitler în funcția de cancelar, teroriștii comuniști au dat foc Reichstagului.
Poliția locală a prins un comunist olandez pe nume Marinus van der Lubbe, omul care a dat foc Reichstagului.
Incendiul trebuia să fie începutul unui război civil instigat înainte că Hitler și NSDAP să se poată stabili la putere.
Hindenburg și Hitler au acționat rapid.Decretele de urgență au fost emise și liderii comuniști au fost arestați și trimiși în ceea ce ulterior se vor numi lagăre de concentrare.
Majoritatea comuniștilor erau evrei. Acesta este motivul pentru care mass-media o prezintă ca pe o persecuție sistematică împotriva evreilor.
Noaptea cuțitelor lungi, de asemenea, cunoscută sub numele de Operațiunea Colibri, a avut loc în Germania Național-Socialistă între 30 iunie și 2 iulie 1934.
Cel puțin 85 de persoane au fost executate. Mai mult de o mie de arestați de către socialiștii naționali.
Motivul operaţiunii a fost că, în calitate de lider, Ernst Rohm și alții, plănuiau o lovitură de stat împotriva germanilor.
Acțiunile lui Hitler au fost de a împiedica o altă revoluție comunistă în Germania.
Purjarea a întărit și a consolidat sprijinul conducătorilor armatei pentru Hitler.
La 9 noiembrie 1938, un evreu polonez pe nume Hershel Grynszpan a ajuns la ambasada Germaniei cerând să vorbească unui membru al personalului diplomatic.
Când Ernst vom Rath, un diplomat german de 29 de ani, poziționat la Paris, a venit să-l salute pe vizitator, Grynszpan și-a ridicat pistolul și l-a ucis cu sânge rece.
Acesta a fost paiul care a rupt spatele cămilei. Germanii aveau acum destule boicoturi, calomnii, calomnii de război și crime care se îndreptau spre ei.
Vestea crimei a declanșat revolte, torțe și vandalism, toate îndreptate către magazinele și întreprinderile evreiești și comuniste.
Revoltele nu au fost sancționate de niciun membru oficial al NSDAP și a un Goebbels supărat a fost cel care a ordonat că violența să se oprească și s-a s-a oprit după prima noapte.
În acel moment, Goebbels negocia anularea embargoului evreiesc internațional și s-a temut că violența va împiedica negocierile.
Dimineața devreme, după evenimentele Kristallnacht, Goebbels a anunțat într-o emisiune radio că orice acțiune împotriva evreilor a fost strict interzisă și a avertizat asupra unor pedepse severe pentru neascultarea acestui ordin.
El s-a plâns că acum va trebui să explice această aventură cumplită poporului german şi lumii și că pur și simplu nu știa ce fel de explicație credibilă să dea.
De asemenea, Hitler a fost furios când a auzit despre asta și a ordonat să fie trimis un mesaj telex la birouri în care care scria:
"Prin ordin expres de la cea mai înaltă autoritate, nu trebuie să aibă loc aciuni împotriva afacerilor evreiești sau a altor bunuri, în niciun caz."
Mai multe persoane au fost arestate pentru violențe împotriva evreilor.
Noaptea de violență la care evreii se referă ca la Kristallnacht, noaptea geamului spart
este adesea menționata în mass-media occidentală și în cărțile noastre școlare drept revolta nebunească, spontană, antisemita,
dar teroarea repetată, războiul psihologic, agitația, boicoturile și crimele evreieşti care au provocat de fapt resentimentele germane nu sunt niciodată menționate în cărțile noastre de istorie.
După declarația evreiască de război asupra Germaniei în 1933, oficialii germani s-au compromis și au făcut un acord prin negocieri secrete
cu centrul Palestina al Organizației Sioniste Mondiale, acord care ar permite evreilor germani și bunurile lor să meargă în Palestina.
Acordul a fost numit Acordul de transfer sau Acordul Haavara.
Acest pact a permis la mii de evrei să migreze Palestina împreună cu averea lor intactă.
Emigrarea a fost o acţiune condusă și reglementată în mod legal și nu vre-un un fel de fuga sălbatica.
A fost o încercare de a rezolva în mod pașnic conflictele dintre evrei și germani, pentru că amândoi să poată trăi din nou în pace.
Fiecare evreu destinat Palestinei depunea bani într-un cont special din Germania.
Banii au fost apoi folosiți pentru a cumpăra unelte agricole, materiale de construcție, pompe și îngrășăminte fabricate de germani etc.
care erau exportate în Palestina și vândute acolo de Compania Haavara, deținută de evrei și de Tel Aviv.
Banii obținuți din vânzare erau dați atunci emigrantului evreu la sosirea sa în Palestina, într-o sumă corespunzătoare depozitului său din Germania.
Acordul servea scopului sionist de a aduce poporul și bunurile evreiești în Palestina
în timp ce servea simultan obiectivului german de reducere a influenței evreiești în Germania.
Astfel, Hitler a sprijinit emigrarea evreilor din țările de est în Palestina din 1933 până în 1941, când războiul a împiedicat colaborarea.
Până la apariția celui de-al Doilea Război Mondial, economia israeliană avea jumătate de trilion de dolari din activele expediate din Germania prin Acordul Haavara.
Între timp, în SUA, anii între 1929 și 1939, două milioane de mexicani au fost, de asemenea, deportați în Mexic
după cum s-a autorizat prima dată de către președintele Herbert Hoover.
Dintre aceștia, 1,2 milioane s-au născut de fapt cetățeni americani.
Soluția finală a lui Hitler la Problema Evreilor a fost crearea unei patrii pentru evrei pe frumoasa insulă Madagascar din coasta Africii de Sud
și relocarea a 1 milion de evrei pe an prin protecție și supraveghere germană.
Ideea unei patrii evreiești în Madagascar fusese vehiculată de fapt în Europa încă din anii 1880.
Socialiștii naționali au elaborat un plan detaliat pentru evacuarea evreilor în Madagascar și pentru așezarea lor acolo.
Generalul SS, Heydrich, a înaintat acest plan direct ministrului de externe al lui Wright în august 1940.
Planul Madagascar a fost anulat, din păcate, când britanicii au invadat insula în 1942, preluând controlul de la Franța regimului Vichy, după bătălia de la Madagascar.
Un Madagascar evreu ar fi fost o soluție câștigătoare pentru evrei și europeni
și ar fi cruțat pe sărmanii palestinieni și alte națiuni arabe de toate ororile și războaiele pe care le vor îndura după fondarea Israelului în 1948.
Timp de secole, europenii și evreii au avut probleme de conviețuire.
Evreii au fost expulzați din peste 100 de națiuni înainte.
Această expulzare nu a fost ceva nou. Când o națiune acorda iudeilor drepturi și privilegii depline,
aceştia au exploatat și corupt moral națiunea gazdă, au spurcat neamurile și apoi au creat revolte împotriva lor.
Supremaciștii evrei au fost întotdeauna capabili să dea vina pe „antisemitism”.
Socialiștii naționali doreau ca evreii să părăsească Germania, iar sioniștii voiau ca evreii să vină în Palestina pentru a ajuta la crearea statului sionist.
Național-socialiștii au ținut o conferință la Wannsee, una din suburbiile Berlinului, la 20 ianuarie 1942
unde s-a decis soluția finală a problemei evreiești.
Documentul original de la întâlnire este de fapt disponibil pe internet și nicăieri nu spune nimic în el despre uciderea evreilor.
La conferinţa nu au discutat nici despre camerele de gazare, împușcături, nici despre alte metode de exterminare.
Nu a existat niciodată un plan de soluție finală. Aceasta este una dintre falsurile care plutesc.
Doar pentru că naziștii au folosit termenul de soluție finală, atât în anii dinaintea războiului, cât și la începutul războiului, asta nu înseamnă că au elaborat vreodată un plan (de exterminare _NT).
Chiar și procesele verbale ale ședinței, procesele verbale ale conferinței de la Wannsee, afirmă destul de clar că evreii la un moment dat vor fi eliberați,
deci nu s-a vorbit despre niciun plan de exterminare. Doar s-a vorbit pur și simplu despre:
"Ei bine, acum, când Frontul de Est este blocat, trebuie să ne dăm seama ce să facem cu aceste multe milioane de evrei pe care acum îi avem în custodie."
Aceasta a fost o problemă la care naziștii au simțit nevoia de a-i face față, dar nu prin crearea unui singur plan de exterminare uriaș.
Scopul conferinței de la Wannsee a fost să discute și să planifice modul în care evreii Europei vor fi deportați în est.
Unii evrei au rămas în Germania pentru a lucra la construcția drumurilor și multe altele.
De asemenea, au decis ca evreii care au participat la primul război mondial, care aveau peste 65 de ani și toți care lucrau în industrii, să rămână în Germania.
Acest lucru a fost confirmat și de Yehuda Bauer, profesor de studii despre Holocaust în Avraham Harmon Institute of Contemporary Jury din cadrul Universității Evreie din Ierusalim.
În Polonia au fost create, de asemenea, tabere de tranzit pentru a facilita imigrația evreilor.
Termenul „Endlosung der Judenfrage”, o „Soluție finală a chestiunii evreiești” a fost o expresie folosită de către socialiștii naționali cu privire la „Auswanderung” - emigrare și „Evakuierung” - evacuarea evreilor, din Europa ocupată către estul Palestinei și Madagascar.
Primii însă care au folosit termenul au fost sioniștii.
Soluția finală a chestiunii evreiești este de fapt un citat luat direct din manifestul sionist din 1897.
Fraza infamă a fost folosită de oamenii de știință de frunte cu mult înainte ca NSDAP să existe chiar.
În 1897, Asociația Națională Evreiască Köln și-a publicat programul numit „Teze”.
„Experiența a arătat că emanciparea civică nu a reușit să asigure viitorul social și cultural al poporului evreu.
Soluția finală a problemei evreiești constă, așadar, în instituirea statului evreu ".
În 1897, Rothschilds a fondat Congresul sionist și a aranjat ca prima sa întâlnire să fie la München.
Aceasta a fost reorganizată în Basel, Elveția. Această adunare a fost condusă de „Părintele Sionismului”, Theodor Herzl.
Și în 1899 a propus „Soluția finală a problemei evreiești” și a propus lichidarea averii evreiești:
„Este esențial ca suferința evreilor să se înrăutățească... acest lucru ne va ajuta la realizarea planurilor noastre.
Am o idee excelentă... voi induce antisemitismul să lichideze averea evreilor ..
Antisemiţii ne vor ajuta prin aceasta, pentru că vor întări persecuția și asuprirea evreilor.
Antisemiţii vor fi cei mai buni prieteni ai noștri ".
Herzl a folosit, de asemenea, termenul „soluția finală a problemei evreiești” într-o scrisoare din 1899 către țarul rus.
".. Îmi iau permisiunea de a vă trimite planul sionist pentru soluția finală a problemei evreiești."
Sionistul Nahum Sokolov a scris în cartea sa din 1919, Istoria sionismului, că:
"Progresul civilizației moderne a ajuns să fie considerat ca un fel de Mesia modern pentru soluția finală a problemei evreiești."
Richard James Horatio Gottheil a fost fiul unui rabin și președinte al Federației Sioniste Americane. El a spus:
„Asimilarea evreilor nu trebuie să fie soluția finală a problemei evreiești”.
Cartea Anuarul Evreiesc din 5676 precizează că evreii britanici au adoptat o politică pentru „soluția finală a problemei evreiești”.
Chiar și în 1940, un articol al revistei evreiești, citându-l pe Troțki, menționa „Soluția finală a problemei evreiești”.
Avocatul, diplomatul și sionistul israelian, Aryeh Leon Kubovy, a declarat:
Nu există documente semnate de Hitler, Himmler sau Heydrich vorbind despre exterminarea evreilor...
Cuvântul „exterminare” nu apare în scrisoarea lui Goering către Heydrich cu privire la soluția finală a problemei evreiești ”.
Principalul obiectiv al lui Hitler a fost să rezolve problemele tratatului de la Versaille și să readucă teritoriul german furat, să unească toți germanii în cel de-al treilea Reich.
În 1923, Hitler a spus în discursul său:
"Atâta timp cât tratatul v-a exista, nu poate exista nici o renaştere a poporului german. Nu este posibilă nici o reformă socială de niciun fel.
Tratatul a fost făcut cu scopul de a trimite 20 de milioane de germani la moarte și de a distruge națiunea germană.
Ceea ce istoricii politici corecți nu au reușit să menționeze sau să acopere în mod deliberat este faptul că Hitler a făcut mai multe încercări documentate în efortul de a evita cel de-al Doilea Război Mondial,
cu toate acestea, fiecare dintre aceste oferte de pace au fost respinse de cei care ar câștiga dintr-un război cu Germania.
La 17 mai 1933, Hitler a ținut un discurs prin care a declarat că Germania este dispusă să se dezarmeze, dacă şi țările vecine vor accepta.
Propunerea a fost respinsă.În schimb, celelalte țări au continuat să-și umple arsenalele cu arme, să-și acumuleze depozite de explozibili și să crească numărul trupelor lor.
Liga Națiunilor, instrumentul globalist al puterilor victorioase, a forțat Germania să treacă printr-o perioadă de probă înainte de a putea discuta despre dezarmarea celorlalte țări.
Astfel, pe 14 octombrie 1933 Hitler s-a despărțit de Liga gobalistă a Națiunilor cu care era imposibil să se ajungă la vreun acord.
La 18 decembrie 1933, Hitler a prezentat o propunere în șase puncte pentru îmbunătățirea relațiilor internaționale.
La 26 ianuarie 1934 Hitler a încheiat un pact de non-agresiune cu Polonia.
Pericolele care planau asupra Reich-ului erau acum atât de mari încât Hitler a reintrodus serviciul militar obligatoriu la 16 martie 1935.
La 1 martie 1935 Hitler asigura Franța cu orice ocazie posibilă dorința sa de a trăi în pace cu ea.
La 21 mai 1935 Hitler a făcut o altă încercare de a evita posibilitatea tot mai mare a unui război.
La 18 iunie 1935, Hitler a negociat un acord naval cu Marea Britanie.
La 31 martie 1936, Hitler a formulat un plan cuprinzător pentru pace.
Acest plan de pace ar fi putut fi un veritabil punct de cotitură pentru prosperitatea tuturor națiunilor din Europa.
"Apel la rațiune în afacerile internaționale. Vreau să arăt că ideea de dușmănie eternă este greșită. Nu suntem dușmani ereditari." -Adolf Hitler 1936
Vom forța acest război asupra lui Hitler, fie că vrea sau nu. " -Winston Churchill într-o emisiune din 1936
ANSCHLUSS-urile
Anschluss a fost unificarea (integrarea) voluntară a Austriei în Reich-ul german.
Tratatul de la Versailles a rupt imperiul Austro-Ungar și a negat noii Austrii posibilitatea unirii cu Germania,
dar după ce am văzut marele succes al Germaniei lui Hitler, nimic nu a putut opri dorința austriecilor de a se uni cu bucurorii lor frați și surori.
și în mod copleșitor 99% din cetățenii austrieci au votat să se reunească cu frații lor germanici..
Fără nici un foc de armă, în dimineața zilei de 12 martie 1938, o forță germană a trecut granița în apropiere de locul de naștere al lui Hitler - Braunau am Inn și au fost întâmpinați ca salvatori și eliberatori de bucuroşii austrieci.
Ca un gest frățesc față de austrieci și ca un semn al unei uniuni pasnice pentru restul lumi, Hitler a invitat trupele austriece să mărşăluiască și ele în interiorul Germaniei.
Nu este surprinzător că mass-media globalistă occidentală portretizează unificarea bucuroasă drept „Germania a invadat și a cucerit Austria”.
Austria era încă în depresiune când Hitler a unit cele două țări.
Cu ajutorul Germaniei această problemă a fost rezolvată.
Ordinea a fost restabilită și în termen de doi ani a existat angajare în munca completă.
ACORDUL MUNCHEN
Poporul german din Cehoslovacia împărtășea aceeași dorință de a se reuni cu Germania.
Când Tratatul de la Versailles a rupt Austro-Ungaria în bucăți, au fost combinaţi cehi, slovaci, germani și maghiari într-un stat artificial numit Cehoslovacia.
Praga și Boemia au făcut parte din Germania timp de secole.
Regimul de la Praga areprezenta o amenințare gravă pentru Germania.
Președintelui comunist al Cehoslovaciei, Benes, îi fusese dată comanda de stăpânii săi de la Kremlin să-și deschidă granițele către armatele comuniste, în momentul în care ar începe un război împotriva Germaniei.
Praga urma să fie plutonierul sovietic din Germania.
Regiunea germană Sudetenland se afla la sud de Germania, având 3,5 milioane de cetățeni.
La fel ca și austriecii, sudetenlandenii au dorit să se unească cu Germania, dar președintele comunist al Cehoslovaciei, Edward Benes, nu permitea.
Țările sudetenlande au fost deja maltratate grav de statul comunist din Cehoslovacia.
Pentru a încheia acest lucru, la 15 martie 1939, trupele germane au intrat în Cehoslovacia.
Mai târziu în aceeași zi, Hitler intra în Praga cu trupele sale.
Pentru a rezolva pașnic problema, Hitler a cerut o conferință de urgență la Munchen cu Italia, Franța și Anglia.
Toți au fost de acord că Sudetenlandul german va fi unificat cu Germania și că slovacii vor avea propriul lor stat numit Republica Slovacă.
Germanii din Sudenți au fost înapoiați stăpânirii germane exact așa cum și-au dorit. Într-adevăr, o situație câștig-câștig.
La fel ca la sosirea în Austria, Hitler a fot primit și aici ca un erou în vizita Sudetenlandului.
Chamberlain s-a întors de la München cu un răspuns binecuvântat, fluturând hârtia pe care el și Hitler o semnaseră și declară:
"Pentru a doua oară în istoria noastră, un prim-ministru britanic s-a întors din Germania, aducând pace cu onoare. Cred că este o pace pentru timpurile nostre."
În decembrie 1938, Hitler l-a însărcinat pe ministrul german de externe să facă un acord cu Franța.
După primul război mondial, aliații au fragmentat teritoriul german și au dat o parte din Germania - Prusia occidentală națiunii nou-restaurate a Poloniei.
Prusia de Est a fost total tăiată și izolată de Germania.
Tratatul de la Versailles a separat orașul german Danzig de Germania și l-a dat Poloniei împotriva dorinței cetățenilor săi.
Politologul, Ştefan Wolfe, profesor la Universitatea din Birmingham, spune că:
"Acțiunile oficialilor de stat polonezi după înființarea coridoarelor au urmat un curs de asimilare și opresiune."
Drept urmare, o mare mulţime de etnici germani au părăsit Polonia după primul război mondial.
Statisticianul german contemporan spune că 592.000 de germani au plecat până în 1921, iar alți cercetători polonezi spun că au plecat până la un milion de germani.
Orașul liber Danzig era peste 90 la sută german și aparținea din 1871 Germaniei.
Orașul cu o populație preponderent de limbă germană împreună cu o zonă germană înconjurătoare din Prusia de Est, Danzig, a fost izolat de continentul german.
Acest nou format teritoriu era unul german nu aparţinuse niciodată Poloniei, trecând chiar prin regiunea germană prusacă Pomerania.
Spre deosebire de credința populară, Hitler nu a persistat agresiv împotriva polonezilor.
De fapt, el a fost profund impresionat de victoria poloneză în războiul polono-sovietic, din 1919-1921.
Hitler dorea cu Polonia felul de alianță pe care îl avea cu italia și, dacă ar fi putut, ar fi făcut echipă cu poporul polonez pentru a apăra Europa de comunism.
Mareșalul Joseph Pilsudski a fost un lider al Poloniei până la moartea să în 1935. A fost idolatrat de Hitler.
În 1934 a fost semnat un pact de pace între Adolf Hitler și Pilsudski, asigurând pacea între cele două națiuni.
Este de bun simț că Polonia ar trebui să participe la zidul de apărare împotriva bolșevismului, a spus Hitler.
Fiecare divizie poloneză ar însemna consolidarea puterii militare împotriva, nu numai unui posibil, dar de acum deja evident şi semnificativ atac al bolșevismului împotriva Europei.
Toată propaganda anti-poloneză a fost acum interzisă de Hitler. Într-un discurs al Reichstagului, pe 21 mai 1935. Hitler a spus:
„Am recunoscut cu înțelegerea și prietenia din inimă a adevăraților naționaliști, statul polonez ca fiind casa unui mare popor conștient național.”
Conform acestui pact de non-agresiune, ambele țări s-au angajat să-și rezolve problemele prin negocieri, nu prin conflicte armate.
Din păcate, Pilsudski a murit la 12 mai 1935 și negocierile de pace au căzut.
În Germania, steagurile fluturau acum în berna (doliu).Hitler a fost într-adevăr întristat de moartea lui Pilsudski și a scris chiar o scrisoare soției sale.
Moartea subită a liderului polonez a fost o veste foarte proastă pentru Germania.
Popularul mareșal a fost succedat de mareșalul Edward Rydz-Smigly.
Moartea lui Pilsudski și ridicarea lui Smigly erau o mare pierdere pentru Germania.
Smigly nu a fost interesat de pace cu Germania, iar el a semnat în schimb pactul polono-britanic de apărare comună,
asta promiţând ajutorul militar britanic în situația în care Polonia ar fi atacată de o altă țară europeană.
Secretarul Trezoreriei Evreilor din America, Henry Morgenthau Jr., l-a telefonat politicianului evreu francez, Leon Blum,
și a sugerat să înghețe conturile bancare germane în Franța, în speranța de a împinge Franța într-un război cu Germania.
La octombrie 1938, dictatorul Poloniei, Smigly, a cerut o parte din Silezia și alte zone mai mici din Cehia.
Armata poloneză a anexat zonele pentru populația de 227.399 de persoane și tancurile poloneze rulau peste teritoriul ceh anexat.
Cehii erau prea neputincioși pentru a opri anexările forțate.
La 16 martie 1939, presupusul neutru, Roosevelt a trimis un ultimatum Marii Britanii, cerând ulterior guvernului britanic să se opună puternic Germaniei.
Hărțile au început acum să circule, arătând o nouă frontieră a Poloniei de Vest care se extindea până în vestul Berlinului.
Ziarele și politicienii germani precum Adolf Hitler au acuzat acum autoritățile poloneze că organizează și tolerează curățarea etnică violentă a etnicilor germani care trăiesc în Polonia.
La 25 aprilie 1939, diplomatul, jurnalistul și romancierul evreu, William Bullitt, l-a numit pe ziaristul american, Henry Henry von Wiegand,
corespondent șef european al serviciului internațional de știri de la Ambasada SUA la Paris și i-a spus:
"Războiul în Europa a fost hotărât. Polonia are asigurarea sprijinului Marii Britanii și Franței și nu va da curs nici unei cereri din partea Germaniei. America va fi în război la scurt timp după ce Marea Britanie și Franța vor intra în el."
Într-o discuție secretă de la Hyde Park din 28 mai 1939, Roosevelt i-a asigurat pe comuniștii fostul președinte al Cehoslovaciei, dr.Edward Banes, astfel:
America va interveni activ de partea Marii Britanii și a Franței în războiul european anticipat.
Contele Jerzy Potocki a fost ambasadorul Poloniei în SUA. El a explicat în 1934 că:
"Mai presus de toate, propaganda este aici în totalitate în mâinile evreilor. Ţinându-se cont de ignoranța publică, propaganda lor este atât de eficientă încât oamenii nu au cunoștințe reale despre adevărata stare de lucruri din Europa.
Președintele Roosevelt a primit puterea de a crea rezerve imense în armament pentru un viitor război pe care evreii se îndreaptau în mod deliberat ".
Într-un raport de la Washington către ministrul de externe de la Varșovia, datat din 9 februarie 1939, el a scris:
"Presiunea evreilor asupra președintelui Roosevelt și asupra Departamentului de Stat devine din ce în ce mai puternică...
Evreii sunt chiar acum liderii în crearea psihozelor de război, lucru care ar cufunda întreaga lume în război și ar provoca o catastrofă generală.
Această dispoziție devine din ce în ce mai evidentă. În definiţia evreiască a statului democratic, evreii au creat, de asemenea, un adevărat haos:
au amestecat ideea democrației și a comunismului și au ridicat, mai presus de toate, steagul cu privire la arzătoarea lor ura împotriva nazismului.
Această ură a devenit o frenezie.Se propaga peste tot și prin toate mijloacele: în teatre, în cinematograf și în presă.
Germanii sunt înfățișați ca o națiune care trăiește sub aroganța lui Hitler care vrea să cucerească întreaga lume și să înece toată umanitatea într-un ocean de sânge.
În conversațiile cu reprezentanții presei evreiești, m-am confruntat în mod repetat cu părerea inexorabilă și convingerea că războiul este inevitabil.
Aceasta evreime internaționala exploatează toate mijloacele de propagandă pentru a bloca orice tendință către orice fel de consolidare și înțelegere între națiuni.
În acest fel, convingerea crește constant, dar sigur în opinia publică de aici că germanii și sateliții lor,
sub forma fascismului, sunt dușmanii care trebuie supuși de către „lumea democratică”. "
Într-o notificare din jurnal din 6 iulie 1939, el a spus:
„În Occident, existau tot felul de elemente care presau pentru război în mod deschis: evreii, super-capitaliștii, traficanții de arme.
Astăzi sunt toți pregătiți pentru o afacere grozavă, pentru că au găsit un loc care se poate aprinde: Danzig;
și o națiune care este gata de luptă: Polonia.
Vor să facă afaceri pe spatele nostru. Sunt indiferenți de distrugerea țării noastre.
Într-adevăr, din moment ce totul va trebui reconstruit mai târziu, pot profita și de asta. "
La fel ca înainte, germanii din Polonia erau minoritari lipsiți de toate drepturile, la fel ca și germanii blocați în Cehoslovacia.
Între 1919 - 1939, Germania a fost atacată în mod repetat de partizani polonezi care lucrau pentru interese evreiești sau comuniste.
Existau deja 80.000 de etnici germani în taberele de refugiați, atât în Danzig, cât și în Reich-ul german.
Defectorul irlandez în Germania, William Joyce, a explicat:
„Bărbații și femeile germane au fost vânate ca niște fiare sălbatice pe străzile Brombergului.
Când au fost prinși, au fost mutilați și sfâșiați de trupa poloneză...
În fiecare zi, măcelăria creştea .Mii de germani au fugit din casele lor din Polonia neavând altceva decât hainele pe care le purtau.
În nopțile de 25 spre 31 august inclusiv, au avut loc, pe lângă nenumărate atacuri asupra civililor de sânge german,
44 acte de violență armată perfect autentificate împotriva unor persoane și bunuri oficiale germane. "
Au fost 12.857 de morți identificați în zona Bromberg, lăsând acolo un număr mare de morți neidentificați și mulți morți în alte părți.
Atât Hagen, cât și Biroul pentru crime de război din Hagen sunt de acord cu aceste concluzii.
Aceste fapte istorice au fost confirmate și de istoricul est-german Theodor Bierschenk în 1954 și de jurnalistul social-democrat Otto Heike în 1955 pe baza documentelor poloneze.
George Ohio a spus: „Am locuit în Germania în anii 1980 când multe persoane care au trăit în timpul războiului erau încă în viață.
Am căutat pe oricine care locuia în apropierea Poloniei în 1939 și am avut norocul să întâlnesc mai multe persoane.
Unul a fost un oficial vamal care a spus că era atât de rău la graniță că au fost înarmați și, de asemenea, aveau grenade în biroul pregătite pentru respingerea atacurilor.
Un altul mi-a spus că animalele sale de fermă îi erau adesea furate de către teroriștii polonezi.
Un altul a povestit că nepoata sa a fost violată de un polonez care a trecut granița.
Aceasta este doar una dintre numeroasele povești pe care mi le-au spus civilii germani care au asistat la aceste incursiuni la frontieră, așa cum s-a întâmplat în 1919 şi până în 1928.
Un lucru pe care mulți nu reușesc să-l vadă este faptul că Polonia a atacat deschis Germania imediat după primul război mondial, ceea ce a dus la multe bătălii de frontieră.
Odată ce Germania a început să preseze Polonia pentru a rezolva coridorul, atacurile au început din nou.
Și un lucru care este clar pentru mine este că Germania nu a făcut aceste atacuri ".
Pentru a rezolva problemele, Hitler a făcut numeroase propuneri practice care includeau demilitarizarea zonelor portuare cheie,
referendum public, cu excepția Gdyniei, ca oraș port polonez pe Marea Baltică,
pasaj feroviar şi rutier de un kilometru pentru a lega Prusia de Est de Germania sau pentru a lega Polonia de Marea Baltică.
Pactul anti-comunist va fi semnat și pentru a proteja Polonia de subversiunea comunistă.
Fiecare propunere germană a fost ignorată.
Ministrul polonez al Afacerilor Externe, un tip foarte neplăcut, Józef Beck a refuzat fiecare propunere germană.
După aceasta propagandă germană se va întoarce împotriva Poloniei.
Atât Marea Britanie cât și Franța s-au apropiat deschis de regimul bolșevic genocidal al lui Stalin
cu speranțele de a restabili o nouă versiune a triplei Alianțe care ar creat cele două fronturi mondiale împotriva Germaniei.
Rydz-Smigly, noul dictator al Poloniei, a fost ales de către globalişti pentru a începe o luptă cu Germania
pentru ca Marea Britanie și Franța să atace apoi Germania de la est în apărarea Poloniei
și în sfârșit pentru că Uniunea Sovietică să se alăture apoi luptei împotriva Germaniei dinspre est.
Această strategie de agresiune a planului împotriva Germaniei a fost discutată în mod deschis și în mass-media.
De exemplu, încă din 1938, într-o carte intitulată „O nouă sfântă alianță” a cunoscutului scriitor evreu, Emil Ludwig, născut Emil Cohn.
În carte, el a cerut o renaștere a aceleiași două alianțe militare, care cu două decenii înainte fusese trasaseră complotul împotriva Germaniei.
Marea Britanie, Franța, SUA, Rusia, extrem de influentul Council of Foreign Relation, cu baza la New York, în revista să Afaceri Externe, a făcut o recenzie favorabilă pentru cartea lui Ludwig
în care a fost confirmată deschis posibilitatea creării unei alianțe cu două fronturi.
Emil Ludwig a spus:
„Chiar dacă atacatorul ar dori să evite războiul din ultimul moment, el, în ciuda dorințelor sale, va fi obligat să facă război care îl va distruge”.
Hitler a văzut drept prin acest joc transparent și, prin urmare, a întins mâna către Stalin.
La 23 august 1939, Hitler a semnat pactul de neagresiune germano-sovietic, cunoscut și sub numele de pactul Molotov-Ribbentrop.
Acest lucru a fost făcut pentru a împiedica aliații occidentali aţâţători la război, prin neutralizarea noii lor Triple Antante cu sovieticii.
Hitler nu dorea un război pe două fronturi și alianța temporară cu Stalin s-a făcut în speranța că britanicii nu vor îndrăzni să declare război.
Chiar și după semnarea pactului, Hitler încă a încercat să evite orice război, adresându-se aliaților pentru negocieri pe care aceştia au refuzat să le angajeze de fiecare dată.
Hitler chiar i-a scris o scrisoare plină de inimă președintelui francez, Doumer, la doar câteva zile după ce Ribbentrop și Molotov au ajuns la un acord finalizat la Moscova.
Deja în octombrie 1930, influentul ziar polonez, Die Liga der Grossmacht, titra următoarea declarație:
O luptă între Polonia și Germania este inevitabilă.Trebuie să ne pregătim noi înşine în mod sistematic.
.. înfrângerea Germaniei trebuie să fie produsă de trupele poloneze atacând centrul teritoriului sau pentru a lovi Germania în inimă.
Într-un război cu Germania nu vor fi prizonieri și nu va mai fi loc nici pentru sentimentele umane, nici pentru sentimentele culturale.
Lumea va tremura înainte de războiul germano-polonez.
Ce vom evoca în soldații noștri este o dispoziție supraumană de sacrificiu și un spirit de răzbunare nemilos și cruzime ".
Ziarul Varșovia Depesza, la 20 august 1939, a dat următorul mesaj:
„Suntem gata să încheiem un contract cu diavolul dacă asta ne ajută să luptăm împotriva lui Hitler. Ascultă: împotriva Germaniei nu numai împotriva lui Hitler.
Sângele german va fi vărsat într-un viitor război în astfel de fluxuri, aşa cum nu s-a văzut de la începutul lumii ".
Mareșalul polonez, Rydz-Smigly, a declarat în Daily Mail, 6 august 1939, că:
"Polonia vrea război cu Germania, iar Germania nu va putea să-l evite chiar dacă ar vrea."
Ambasadorul polonez la Paris a declarat la 15 august 1939:
"Va fi o armată poloneză cea care va invada Germania în prima zi de război."
Lordul Beaverbrook a fost patronul unui ziar de top din Marea Britanie.
Daily, Daily Express a fost cel mai citit ziar din lume la acea vreme.
Într-o scrisoare privată scrisă în martie 1938 scria:
"Există 20.000 de evrei germani în Anglia - în profesiune, care urmăresc cercetări.
Toți lucrează împotriva unei înţelegeri cu Germania.Evreii au ocupat o poziție importantă aici în presă...
Sunt puţin cam agitat. Evreii ne pot băga în război ".
În cele din urmă, Hitler l-a declarat ambasadorului britanic, Sir Neville Henderson, pe 25 august 1939:
"Provocările Poloniei au devenit intolerabile".
Oficialii polonezi au fost încurajați să atace Germania de promisiunile ambasadorului britanic Sir Howard William Kennard și ale ambasadorului francez Leon Noel.
Promiseră că Marea Britanie și Franța vor veni în ajutorul imediat al Poloniei, dacă Germania ar ataca.
Hitler a menționat peste 30 de încălcări de frontieră doar pentruluna august în discursul său de la Reichstag din 1 septembrie 1939.
În ultimele săptămâni din august 1939, germanii au fost din ce în ce mai terorizați în sate cu expresia „distrugerea lor”.
Propaganda rasială din presa poloneză, în principal de origine evreiască, a jucat un rol major în persecuția etnicilor germani.
Atacurile au atins punctul culminant pe 3 septembrie la Bromberg în ceea ce este cunoscută sub numele de Duminică Sângeroasă.
Armata poloneză a oferit sprijin complet civililor polonezi și partizanilor care vânează sacrificarea minorității germane rămase în Polonia.
În practica comunistă standard populația germană a fost vânată.
Casele au fost cercetate și etnicii germani au fost bătuți și violați.
De obicei au fost înlănţuite împreună, conduse și masacrate în locuri izolate, cu un număr cuprins între 39, 48, 53 și 104 la un moment dat.
Cel puțin 5.500 au fost sacrificate ca porcii.Copiii au fost bătuţi în cuie în hambare, femeile au fost violate și hăcuiţi până la moarte cu topoare, bărbații au fost bătuți și hăcuiţi până la moarte.
328 de germani au fost adunaţi în biserica protestantă din Bromberg după care biserica a fost incendiată.
Toți cei 328 au ars până la moarte. Masacrele din orașul Bromberg vor fi ascunse pentru cărțile noastre de istorie.
Astăzi, aceste masacre s-au dovedit a fi una dintre cele mai monstruoase și mai brutale infracțiuni care au fost puse vreodată pe seama unei populații civile.
Leon Degrelle a spus:
"Dintre toate crimele din cel de-al Doilea Război Mondial, nu se aude niciodată nimic despre masacrele care au avut loc în Polonia chiar înainte de război. Mii de bărbați, femei și copii germani au fost masacrați în cel mai groaznic mod de către presă și mafioţi furioși."
Hitler a decis să oprească masacrele și s-a repezit să-i salveze.
Germania a ripostat definitiv la 1 septembrie 1939. În aceeași zi, Danzigul a fost capturat oficial de Germania.
Germania a invadat Polonia și şi-a recuperat teritoriile care i-au fost luate prin Tratatul de la Versailles.
Războiul din Polonia a durat doar 29 de zile.Blitzkriegul au luat Polonia prin surprindere.
Actele de violență împotriva germanilor vor continua și în cele din urmă vor include un total de 58.000 de germani sacrificați.
Omorârea în masă a germanilor s-a oprit pe 18 septembrie când au sosit trupele germane la Bromberg.
Vă vorbesc din cabinetul de la 10 Downing Street.
În această dimineață, ambasadorul britanic la Berlini- a înmânat guvernului german o notă finală în care afirmă că,
afirmând că, dacă nu am primit până la ora 11, un angajament că ei sunt pregătiți să își retragă trupele din Polonia,
între ei noi v-a exista o stare de război.
Trebuie să vă spun acum că nu s-a primit nici un astfel de angajament,
și că, prin urmare, această țară este în război cu Germania.
Germanii eliberați l-au salutat pe Hitler la Danzig ca erou.
După ce au blocat calea către orice discuție pașnică timp de șapte ani înainte de război,
Marea Britanie și Franța au declarat război Germaniei pe 3 septembrie 1939.
Pe 5 septembrie, prima bombă a fost aruncată pe pământul german de către Forțele Aeriene Regale.
Uniunea Sovietică a invadat apoi Polonia din est și a masacrat zeci de mii de polonezi nevinovați, dar aliații nu au spus nimic.
Aliații au folosit Polonia doar ca pe un manechin pentru a începe războiul.
Churchill chiar va da Polonia și întreaga Europă de Est sovieticilor după război.
Francezii au invadat de fapt Germania pe 7 septembrie.
Armata germană, acum consolidată cu trupele care se întorceau din campania poloneză, a iniţiat o contraofensivă
prin care a luat înapoi de la francezii invadatori teritoriul pierdut.
În eliberarea a ceea ce francezii au invadat
germanul a pierdut 196 soldați plus 114 dispăruți și 356 răniți.
La 17 septembrie 1939, războiul germano-polonez era deja terminat.
Misiunea lui Hitler a fost deja îndeplinită.
Dacă Marea Britanie și Franța nu ar fi declarat război,
războiul ar fi fost oprit chiar acolo.
S-ar fi salvat milioane de vieți.
Cu toate acestea, Marea Britanie avea planuri pentru un război lung și nu dorea pace.
Perioadă liniștită dintre sfârșitul războiului polonez până în mai 1940 se numește războiul ciudat.
În această perioadă, Germania a continuat să negocieze pentru pace.
Ducele britanic Arthur Wellesley, al cincilea duce de Wellington, a declarat:
„Această declarație de război este din vina antipacifistilor și a nenorociţilor evrei”.
În timpul discursului său din 6 octombrie 1939, Hitler a strigăt din nou pentru pace.El a spus:
„În niciun moment și în niciun loc nu am acționat vreodată contrar interesului britanic.
Cred că și astăzi poate exista pace reală în Europa și în întreaga lume,
dacă Germania și Anglia ajung la o înțelegere ".
Majoritatea polonezilor au înțeles că germanii nu erau adevărații lor dușmani și nu aveau nici o mână în joc.
Conflictele de frontieră au fost instigate de partizanii polonezi sau evrei, încurajați de presă deținută de evrei
și de dictatorul polonez Smigly ce lucrea în strânsă cooperare cu Roosevelt.
O colecție de documente poloneze secrete care au căzut în mâinile germane când a fost capturată Varșovia în septembrie 1939
a stabilit clar rolul crucial al lui Roosevelt în inițierea celui de-al doilea război mondial.
De asemenea, au dezvăluit forțele din spatele lui Roosevelt, care au făcut eforturi pentru război.
În septembrie 1939, un Adolf Hitler a spus:
„Am mai oferit din nou prietenie și, dacă este necesar, cooperarea cea mai strânsă cu Anglia,
dar iubirea nu poate fi oferită doar dintr-o parte.Trebuie să fie întâmpinată reciproc de către cealaltă parte.
Germania nu urmărește niciun interes în Occident ".
În octombrie 1939, Hitler a iniţiat în discursul său o nouă propunere de pace pentru a preveni uciderea mai multor europeni într-un război fără sens.
Dacă puterile aliate ar fi dorit pacea, cu mult timp în urmă, ar fi luat mâna care le-a fost întinsă, dar nu.
Soarta acestui apel a fost exact aceeași cu toate celelalte apeluri anterioare făcute de Hitler - nici un răspuns.
La 4 noiembrie 1939, Roosevelt și consilierul său evreu Bernard Baruch au decis în schimb să abroge actele de neutralitate anterioare
pentru a putea vinde arme către națiuni aflate în război și pentru a intra într-un nou război împotriva Germaniei.
Daily Herald spunea în decembrie 1939:
"Nu mai vorbiţi despre condițiile de pace! Rupeţi Germania în bucăți!"
Hitler cere ca Aliații să-și retragă declarațiile de război:
"Toate acțiunile mele de pace au fost respinse și a fost declarat războiul asupra noastră...
Poporul german nu are ură, nici un resentiment față de poporul englez sau cel francez. "
În Franța, el afirmă: „Am exprimat întotdeauna Franței dorința mea de a îngropa orice vrăjmășie străveche
pentrua reuni aceste două națiuni, ambele având trecuturi atât de glorioase ".
Pentru britanici, Hitler spune:
"Nu m-am dedicat nici mai puțin efortului pentru realizarea prieteniei anglo-germane. În niciun moment și în nici un loc nu am acționat contrar intereselor britanice...
De ce să se poarte acest război din Occident? "
Aliații plănuiau să invadeze Norvegia și Suedia pe care să le atace pentru a reduce resursele de fier necesare Germaniei care le importa din Suedia
prin minarea ilegală a apelor norvegiene și apoi ocuparea importantului port norvegian Narvik.
La 8 aprilie 1940, Marea Britanie a încălcat neutralitatea norvegiană prin minarea apelor norvegiene.
Au fost, de asemenea, planuri pentru construirea unei baze de operații în Danemarca,
vecinul neutru din nordul Germaniei.
Aceste planuri aliate au fost numite: „Operația Wilfred și planul R 4”.
Politicianul norvegian pe nume Vidkun Quisling a confirmat existența acestor comploturi aliate.
Quisling a servit în armată din 1911 până la mijlocul anilor 20, specializată fiind în afacerile rusești.
El a fost staționat în Rusia și i-a văzut pe bolșevici ce făceau.
În 1929 s-a întors în Norvegia și a ocupat funcția de diplomat și mai târziu ministru al Apărării pentru două guverne.
În 1930 a scris „Rusia și noi înșine” unde a vorbit despre pericolele bolșevismului.
În 1933 a fondat la Nasjonal Samling, un partid de unitate națională pentru a salva Norvegia de amenințarea comunismului.
Cu ocazia aniversării împlinirii a 50 de ani de către Adolf Hitler, Quisling a trimis o felicitare mulțumindu-i că a salvat Europa de la bolșevism și dominația evreiască.
Hitler i-a spus lui Quisling:
"După ce am făcut o propuneri una după alta britanicilor privind reorganizarea Europei,
mă găsesc acum forțat împotriva voinței mele, să lupt în acest război împotriva Marii Britanii. "
Quisling care avea o simpatie pentru Germania nu voia ca țara să să devină un câmp de luptă,
așa că l-a informat pe Hitler despre complotul de a aduce războiul în cele două țări scandinave.
Prin urmare, în dimineața zilei de 9 aprilie 1940, Germania a pus rapid în funcțiune operațiunea Weserubung
și a ajuns să asigure Danemarca, apoi portul norvegian Narvik, chiar înainte ca britanicii să-și poată amplasa minele.
Aceasta a fost o manevră preventivă împotriva operației aliate planificate Wilfred și Planul R 4.
Astfel, Hitler a împiedicat Marea Britanie să folosească Norvegia și Danemarca ca bază de operare împotriva transportului german.
Diplomaţii germani au asigurat cu calm conducerea națiunilor scandinave că
Germania nu caută nici cucerirea, nici amestecul în treburile lor interne.
Germanii au aruncat pliante peste Danemarca, în care au explicat acțiunile lor, au condamnat războiul anti-german britanic,
și i-a asigurat pe danezi că Germania le va proteja țara.
Viața pe timpul ocupației germane limitate a continuat fără probleme pentru scandinavi în timpul războiului
iar majoritatea nordicilor erau fericiți că erau protejați de germani.
Cererile lui Hitler pentru pace au fost ignorate în mod repetat, întrucât trupele britanice și franceze s-au masat în nordul Franței.
Planurile discutate în mod deschis erau pentru a avansa spre est spre Germania, prin Belgia și Olanda.
Ca un alt act preventiv al autoapărării naționale, Germania a luat iniţiativă de la aliați
înainte ca Aliații să poată invada Germania și să reinstituie un al doilea Tratat Versailles asupra ei.
Armatele Marii Britanii și Franței nu aveau nici o înţelegere pentru noua tactică numită Blitzkrieg.
Marii Britanii și Franței care anticipau o luptă în tranșee, așa cum au făcut-o în primul război mondial,
această nouă mașină de război germană le-a venit ca o surpriză căreia nu-i puteau face față.
Germanii au acaparat rapid teritoriul vital și resursele prin care au depășit și prins pe Aliați pe coasta Franței.
Hitler a invadat statele membre ale Ligii Națiunilor: Belgia și Olanda
pentru locația lor strategică și pentru colaborarea cu Aliații.
Guvernele Ţărilor de Jos au fost supuse unei presiuni aliate intense pentru a permite trecerea în siguranță
pentru atacul aliat planificat asupra regiunii rurale din Germania.
Ulterior, guvernul german a publicat o lucrare în limba engleză de 50 de pagini, denumită "Intrigă aliată în Ţările de Jos"
care detaliază întinderea cooperării lor cu Aliații,
explicând de ce germanii au invadat Ţările de Jos în mod strategic.
Presa occidentală și istoricii moderni au păstrat în secret aceste afirmații în fața publicului.
Presa deținută de evrei, precum și cărțile de istorie de astăzi înfățișează Blitz-ul drept cucerirea nazistă a Olandei, Belgiei și Franței.
Colegul lui Churchill, Alfred Duff Cooper, a spus:
„Război până la moarte împotriva întregului popor german”
Lordul Beaverbrook i-a scris lui Frank Gannett în decembrie 1938:
"Evreii sunt mereu după primul ministru Chamberlain. El este teribil de hărțuit de ei...
Toți evreii sunt împotriva lui... Au o poziție mare în presă aici...
Sunt zguduit. Evreii ne pot implica în război, iar influența lor politică ne deplasează în această direcție ".
La 10 mai 1940, Chamberlain și-a dat demisia și Winston Churchill a ajuns la putere fără acordul oamenilor.
Churchill s-a născut în 30 noiembrie 1874 în aristocrația Marii Britanii.
S-a alăturat armatei și a scris cărți populare despre aventurile sale militare.
Churchill a fost un susținător al eugeniei și a introdus un act de deficiență mentală
ceea ce a impus celor cu dizabilități mentale să se fie ţinuţi în spitale pe toată durata vieții lor.
Inițial își dorea chiar sterilizarea lor, el a prezentat și un bugetul oamenilor,
prin care a crescut impozitele asupra celor bogați în scopul finanțării programelor sociale.
El a ajutat la crearea primului salariu minim al țării sale și al ajutorului pentru șomeri.
El se afla în spatele Legii asigurărilor naționale care oferea prestații de boală și șomaj.
În aceeași zi în care a ajuns la putere, Churchill a invadat o minusculă şi neutră Islanda, în invazia cu numele de cod Operațiune Fork.
Islanda era o țară neutră, dar asta nu părea să conteze.
Ocupația ar contribui la asigurarea controlului britanic asupra Atlanticului.
Britanicii s-au mutat rapid în interior, dezactivând rețelele de comunicații și securizând locațiile de aterizare.
Guvernul Islandei a protestat împotriva încălcării neutralității lor.
Polițiștii islandezi au dorit să oprească invazia britanică,
dar ulterior au decis să nu reziste forței superioare britanice.
SUA intenționau să utilizeze Islanda neutră ca o bază a operațiunilor navale în Atlanticul de Nord.
În schimb, mulți bărbați din Islanda s-au oferit voluntari pentru a lupta pentru Waffen-SS.
Pe 24 mai 1940 la Dunkerque, Hitler a avut ocazia să capteze întreaga armată britanică, dar a ales să nu o facă.
În schimb, el a emis așa-numitul ordin de oprire și a amânat atacul cu două zile,
lăsând timp britanicilor pentru o evacuare haotică din portul Dunkirk
în speranța că în sfârșit britanicii își vor depune armele și astfel vor putea avea pace.
Aproape toată lumea a văzut asta ca pe un gest de pace.
Toate tancurile grele, artileria și vehiculele blindate au fost lăsate pe țărmurile Franței.
Generalul german, Fritz von Blomberg, a declarat cu privire la ordinul de suspendare:
„Atunci Hitler ne-a uimit vorbind cu admirație de Imperiul Britanic,
a necesității existenței sale și a civilizației pe care Marea Britanie o adusese pe lume.
El a comparat Imperiul Britanic cu Biserica Catolică - spunând că există atât elemente esențiale de stabilitate în lume.
El a spus că tot ce-și dorea de la Marea Britanie era ca ea să recunoască poziția Germaniei pe continent.
Întoarcerea coloniilor Germaniei ar fi de dorit, dar nu era esențială, și chiar s-ar oferi să sprijine Marea Britanie cu trupe,
dacă ea ar fi implicată în dificultăți oriunde. "
Churchill era acum prea beat ca să-și pronunțe singuri discursurile.
Atât de beat, de fapt, încât l-a angajat pe actorul Norman Shelley
care l-a jucat pe Winnie the Pooh pentru ora copiilor din BBC pentru a-l dubla.
El a susținut cele mai cunoscute discursuri radio din istoria britanică din secolul XX
jucând rolul lui Churchill și păcălit zeci de milioane de ascultători.
După șase săptămâni de Blitzkrieg german, Paris era al lui Hitler.
Hitler și mareșalul Petain au făcut pace.
Armistițiul a fost semnat în același vagon de cale ferată în care Germania s-a predat după primul război mondial.
După ce delegările au fost terminate, Hitler a plecat acasă la Berlin, unde a fost primit ca erou național.
În toată Franța viaţa pentru civilii francezi a continuat pașnic
în timpul ocupației temporare de război germane din 1940 până în 1944.
Manierele ocupanților germani a fost impecabile.
Multe femei franceze s-au îndrăgostit de soldații germani.
În aceeași zi, Hitler, printr-o terță parte suedeză, a prezentat Marii Britanii încă o ofertă de pace.
Germanii l-au contactat pe ambasadorul britanic din Suedia, Victor Mallet, prin intermediul judecătorului Ekeberg al Curții Supreme a Suediei,
care a fost contactat de consilierul legal al lui Hitler, Ludwig Weissauer.
Nouă propunere de pace a lui Hitler a fost următoarea:
Imperiul Britanic își păstrează toate coloniile.
Poziția Germaniei pe continent nu va fi pusă la îndoială.
Toate problemele referitoare la Mediterană și coloniile sale franceze, belgiene și olandeze sunt deschise dezbaterii.
Polonia.Un stat polonez trebuie să existe.
Fostele state cehoslovace rămân independente, dar sub protecţia germană.
Propunerea de pace a lui Hitler nu cerea nimic Marii Britanii și presupunae că statele ocupate în prezent de Germania
vor fi eliberate, deoarece ocupația Germaniei a fost provizorie numai din cauza situației actuale de război.
Dar nu. Winston Churchill nu era interesat să facă pace. Această ofertă a fost respinsă.
Datorită lui Churchill, eforturile de pace germane prin Suedia au eșuat.
În după-amiaza zilei de 25 mai 1940, Giuseppe Bastianini, ambasadorul Italiei la Londra,
a solicitat o întâlnire cu secretarul britanic de externe, Lord Halifax,
pentru a discuta despre neutralitatea Italiei și cea a medierii italiene între Aliați și Germania.
Bastianini a dezvăluit că scopul italianului Benito Mussolini era să negocieze o soluționare,
asta nu ar fi fost doar un armistițiu, ci va proteja pacea europeană pentru secol.
Halifax a răspuns favorabil la aceasta și a dus ideea la cabinetul britanic de război
unde și-a rezumat întâlnirea cu Bastianini și și-a îndemnat colegii să ia în considerare medierea italiană.
Din nou, Churchill nu va permite nimic, deoarece nu era interesat să facă pace.
Niciodată, niciodată, Churchill nu a avut în vedere oferta lui Mussolini de a media pacea dintre Marea Britanie și Germania.
Problema a murit în cele din urmă.
Datorită lui Churchill, ofertele de pace germane prin Italia nu au reușit.
În loc să accepte orice oferte de pace, Churchill a răspuns cu înfricoșarea poporului britanic
cu frica indusă, povestind despre un atac german cu gaze.
La o lună după ce Anglia a evacuat Dunkirk și victoria pe axa împotriva Franței
Hitler a întins mâna o ultimă dată pentru a pune capăt vărsării de sânge fără sens.
Am avut ocazia să vorbesc cu el
fără altă companie
și i-am spus că vom avea ocazia să atacăm Londra
iar Londra este acoperită de ceață și putem zbura cu tot ce avem, în Junkers Ju 252, așa cum am făcut-o la Basel,
și el a spus: Oprește, oprește. Nu vreau să aud asta.
Întregul atac asupra Angliei este împotriva opiniei mele, împotriva hotărârii mele.
Aș vrea să-l pot opri.
Populația engleză este de o clasă atât de înaltă și sunt atât de asemănători cu germanii.
Urăsc să lupt cu Anglia.
În iunie 1940, Hitler a aruncat pliante de pace peste Londra:
„În această oră simt că este de datoria mea în fața propriei mele conștiințe să apelez încă o dată la rațiune
și bun simț în Marea Britanie la fel de mult ca în altă parte.Nu văd niciun motiv pentru care acest război trebuie să continue.
Mă întristează să mă gândesc la sacrificiile necesare. Aș vrea să le evit ”.
Broșuri și discursuri în care Hitler a oferit propunere după propunere de pace, nu au fost suficiente.
Churchill și consilierii săi evrei au dorit război.
BĂTĂLIA BRITANIEI
Adolf Hitler nu dorise niciodată război împotriva Regatului Unit
și a continuat să trimită oferte de pace generoase în așteptarea unui răspuns din partea Marii Britanii.
În așteptarea unui răspuns din Marea Britanie, germanii au rămas pasivi.
În Marea Britanie s-a produs chiar o mare mișcare de pace.
Adunările repetate de pace au avut loc chiar în afara ferestrei lui Churchill.
În acele zile, demonstranţii puteau mărşălui pe strada 10 din Downing și să stea în afara ferestrei Churchill și să urle și să rostească
„Ne-am săturat de războiul tău, vrem pace”.
Și s-au produs, demonstrații repetate în afara ferestrelor sale.
Churchill și-a dat seama că avea nevoie de un pretext pentru a distruge Germania,
Deoarece Hitler nu a vrut să inițieze nicio incursiune de bombardament asupra Londrei,
nu exista nici un alt mod prin care Churchill să-i poată conduce pe americani în război dacă nu-l putea provoca pe Hitler să o facă.
Churchill a explicat intențiile sale lui Joe Kennedy, ambasadorul american, tatăl regretatului președinte:
„Vreau ca germanii să înceapă să bombardeze Londra cât mai devreme, pentru că acest lucru îi va aduce pe americani în război,
și mai presus de toate, va pune capăt acestei mișcări de pace neplăcute și incomode,
asta se plănuieşte în propriul meu cabinet și în rândul populației britanice ".
S-a dovedit că a fost Churchill, nu Hitler, cel care a inițiat bombardarea civililor.
Conform Convenției de la Geneva, bombardarea civililor era o crimă de război majoră,
dar Churchill a ordonat în mod deliberat RAF să o facă oricum.
Perioadă liniștită a războiului ciudat s-a încheiat pe 11 mai 1940, a doua zi după ce Churchill a devenit prim-ministru.
În timp ce a dezlănțuit imediat războaie aeriene asupra orașelor germane, începând cu Freiburg,
forța aeriană britanică a primit ordin să bombardeze zonele civile.
A doua zi, el a lansat primele sale atacuri asupra țintelor de transport pe valea industrială germană Ruhr, inclusiv la Köln.
În luna mai, Monchengladbach, Gelsenkirchen, Hamburg, Bremen, Essen, Duisburg, Dusseldorf și Hanovra au fost atacate.
În iunie s-au făcut atacuri la Dortmund, Mannheim, Frankfurt și Bochum.
Pe 3 iulie 1940, navele de război britanice au atacat unitățile navale franceze din orașul port nord-african Oran pentru a nu cădea în mâinile germane.
Churchill indicase clar că nu dorește pace.
Churchill a ordonat apoi raiduri la Berlin, care au continuat pentru următoarele 7 sau 10 zile.
Hitler nu a răspuns. Nu la primul raid, nu la al doilea, nu la al treilea sau al patrulea.
Totuși, devenind mai înfuriat și mai înfuriat,
pe 4 septembrie, Hitler a rostit un discurs faimos la Sportsplast.
Cea mai mare hoardă, zeci de mii, public ales.
El a ținut un discurs în care a spus că acest nebun din Londra că încearcă să ne provoace,
dacă aruncă 10 tone de bombe, apoi se întoarce și aruncă 100
el aruncă 100 de tone de bombe pe orașul nostru, așa că mă pot întoarce și arunc mii de tone
și voi face într-o zi, itr-o zi ..
dacă ei vin și o distrug, ca să zică că ne pot distruge orașele:
Le voi elimina pe le lor - ausradieren - le voi elimina orașele.
Discurs este foarte faimos.
Este ceea ce aștepta Winston Churchill,
A doua zi, 5 septembrie a avut loc o incursiune în masă la Berlin.
În sfârșit, pe 6 septembrie, în lumină mare a zilei din acea după-amiază
populația Angliei a putut auzi zgomotul bombardierelor germane care se apropiau de orașe
iar în acea după-amiază, 6 septembrie 1940, începutul Blitz-ului, 6.000 de londonezi
au fost uciși și răniți în zona respectivă.
Asta dorea Churchill.Este opusul a ceea ce dorea Hitler.
Churchill îl păcălise la o mișcarea pe care el nu voia să o facă niciodată.
Ca urmare a provocării deliberate a lui Churchill, un Hitler furios a ripostat în cele din urmă
și a început să bombardeze docurile din Londra, East End of London,
în sfârșit City of London și West End în 6 și 7 noiembrie 1940.
În septembrie 1940, 7000 de Londonezi au fost uciși în bombardament.
Pe 16 septembrie 1940, la ordinul lui Winston Churchill, britanicii au dezlănțuit 100.000 de bombe cu mare explozie și 14.000 de bombe incendiare
în primele bombardamente teroriste deliberate din districtele civile din Mannheim.
Adjunctul Fuhrerului, Rudolf Hess, a fost mana-dreapta al lui Hitler și prietenul de multă vreme.
A fost al doilea la comandă din Germania.
El a fost tipul care a scris după dictare Mein Kampf a lui Hitler.
În 1940, Hitler i-a cerut lui Hess să ia legătura cu prietenii săi englezi și să le spună lor sau oricărui alegător că Germania a căutat doar pacea.
El i-a spus în privat lui Rudolf Hess
„Aveți acești prieteni aristocrați de-ai voștri în Anglia despre care vorbiți mereu.
Nu-l poți contacta într-un fel? Spuneţi-le: nu, nu vrem nimic pe britanici, doar vrem să continuăm pacea
şi încheiem războiul.Nu poți transmite într-un fel mesajul acesta către britanici, ai aceste contacte acolo. "
Iar Hitler i-a spus asta lui Rudolph Hess:
„Ai acești prieteni în Brittain, acum îi poți contacta cu siguranță.
Spune-i britanicilor că nu vrem nimic ”.
Oferta să pentru pace a fost următoarea:
Hitler va fi pregătit să-şi retragă trupele din Franța, Olanda, Belgia, Polonia și chiar Cehoslovacia.
De asemenea, a dorit acordul Marii Britanii să aibă o mână liberă în Orient pentru a învinge comunismul.
El și-a dorit și fostele zone germane înapoi.
În plus, Hitler a oferit ca Wehrmacht-ul german să protejeze Imperiul Britanic dacă ar fi fost amenințat de vreun inamic.
În mai 1941, Hess a zburat intrr-o misiune solo cu Messerschmitt Bf 110 peste Scoția.
Într-un moment în care Germania câștiga războiul, el s-a parașutat pentru transportarea unei alte oferte de pace pentru Marea Britanie.
Hess vorbea limba engleză și a încercat să întâlnească ceea ce credea că ar fi activiști de pace britanici
și pentru a face legătura cu ducele de Hamilton, cu care s-a împrietenit la Olimpiada de la Berlin din 1936.
El a vrut să-și convingă prietenul britanic de dorința sinceră de pace a Germaniei.
În schimb, a căzut în mâinile lui Churchill și a fost arestat.
Winston Churchill a refuzat desigur să accepte acordul de pace al lui Hitler oferit de Hess.
În schimb, Churchill l-a întemnițat pe viață și el și-a încheiat misiunea disperată de pace.
Churchill a refuzat toate ofertele de pace și le-a ferit de public.
Hess a fost ținut în închisoare solitară pe toată durata războiului,
la ordinele lui Churchill de a ascunde cine a fost adevăratul aţâţător al războiului.
Documentele guvernamentale secrete dezvăluiau că britanicii au primit peste două duzini de oferte de pace între 1939 și 1941.
Mai ales în septembrie 1939, octombrie 1939, iulie 1940 după căderea Franței, ianuarie 1941 etc.
Ofertele de pace au căzut peste urechile surde, deoarece Churchill nu accepta nimic.
În schimb, v-a continua să facă tot posibilul pentru a atrage SUA în război.
Cei de la război ar găsi alte mijloace de a continua războiul.
Desigur eram foarte trist, pentru că făcusem totul pentru a preveni războiul.
Recent, Sven Hedin a publicat o carte în care
citează acum cu satisfacție oferta mea pentru polonezi, care a fost transmisă la vremea aceea prin intermediul englezilor.
Trebuie să spun că am simțit cu adevărat un fior când am citit recent această ofertă.
Din ceea ce știu acum despre atunci, dacă la momentul respectiv această ofertă ar fi fost acceptată,
atunci Danzigul ar fi fost german, cu siguranţă, tot restul ar fi amintit așa cum era,
ne-am fi dedicat sarcinilor noastre sociale, am fi lucrat,
ne-am fi înfrumusețat orașele, am fi construit așezări şi locuințe, ne-am fi pus drumurile în ordine, am fi înființat școli.
Am fi construit un adevărat stat național-socialist.
Și acum s-a ajuns la război.
Am făcut tot ce era în puterea mea aici. Tot ceea ce ar putea face un om, aproape până la punctul de a se sacrifica pe sine pentru a-l evita.
Am făcut o ofertă englezilor.
M-am consultat cu diplomații lor aici și i-am rugat să fie rezonabili.
Dar nu s-a putut face nimic. Au dorit războiul și nu au făcut niciun efort să-l evite.
De câţiva ani Churchill declara: "Vreau război!"
Regret că aceste popoare trebuie să se lupte între ele, cele pe care mi-am dorit atât de mult să le reunesc.
Fuhrer... Adolf Hitler.
"De ce să nu contraatacăm !? De ce trebuie să suportăm asta? "
Ani de zile a trebuit să-i oblig în mod repetat să fie legali.
Dar să nu crezi că nu mă fac să-mi simt inima izbucnind de furie când aud despre aceste atacuri aeriene.
Știi că nu am făcut lucrurile alea luni întregi. Nu am permis să arunce o singură bombă pe orașul Paris.
Înainte de a ataca Varșovia, le-am am cerut să sepredea de cinci ori, am fost întotdeauna refuzat.
Am cerut să fie trimise de acolo cel puțin femeile și copiii.
Nici măcar ofițerul care purta steagul armistițiului nu a fost primit.
Totul a fost refuzat și abia atunci am decis să fac ceea ce este permis de legile războiului.
Când englezii au început să-și arunce bombele, am așteptat trei luni și jumătate și nu am făcut nimic.
Am așteptat gândindu-mă că, probabil, poate le vor reveni minţile.S-a dovedit că degeabba.
Crede-mă, astăzi nu este altceva.
Și acum voi compatrioţi ştiţi că aceste sacrificii sunt grele pentru individ;
pentru soția care și-a pierdut soțul și odată cu el cel mai drag lucru pe care îl posedă;și este același lucru pentru copilul care și-a pierdut tatăl.
Mama care și-a pierdut copilul, sau mireasa, sau iubitul pe care a trebuit să-l lasa să plece, ca să nu-i mai vadă niciodată.
Toți au făcut mari sacrificii.
Fiecare german să-și dea seama că sacrificiul acestor bărbați nu valorează mai puțin decât al altuia, poate al un alt om ce v-a trebuie să-l facă în viitor.
Jertfa femeii care dă un copil pentru această națiune este egală cu cea a bărbatului care își apără națiunea.
Nenumărate milioane au căzut pe câmpul de luptă pentru acest lucru, poporul nostru german, în decursul secolelor, chiar și al mileniilor.
Milioane și-au vărsat sângele pentru asta.
Am întins mâna des - în zadar. Au vrut această luptă; acum o vor avea.
Poporul german va purta această luptă până la sfârșit. Poporul german vrea să aibă pace la sfârșit.
Vrea o pace care să îi permită să funcționeze și care să nu permită
scursurilor internaționale să facă agitaţii între alte popoare împotriva noastră.
Aceștia sunt vermina care își face averea prin război.
Nu am niciun motiv să fac război din considerente materiale.
Pentru noi, este doar o întreprindere tristă; ne fură pe noi, poporul german și întreaga comunitate, de atâta timp și putere omenească.
Nu dețin stocuri în industria armamentelor.
Nu câștig nimic în această luptă.
Aș fi fericit, dacă am putea lucra din nou așa cum lucrăm pentru poporul meu.
Dar acești criminali de război internaționali sunt în același timp cei mai mari patroni negri ai industriei armamentelor.
Dețin fabricile, fac afacerea.
Sunt aceiași oameni pe care i-am avut aici în Germania mai devreme.
Nu doresc să fac război, dar dacă sunt forțat la asta, atunci îl voi duce până la ultima suflare.
Îl pot ceda astăzi, pentru că știu că întregul popor german stă în spatele meu.
Când acest război se va încheia, Germania va începe o mare întreprindere. Un strigăt „Răsai” va răsuna prin țările germane!
Apoi poprul german...
va abandona producția de tunuri
și va începe munca paşnică și de reconstrucție pentru milioanele de oameni!
CLICA INTERNAȚIONALĂ
În 1933, în primul său mandat, președintele Franklin Roosevelt a normalizat relațiile cu comuniștii
iar Uniunea Sovietică a primit recunoașterea diplomatică.
Evreul, William Christian Bullitt, a fost făcut primul ambasador al SUA în URSS.
Ulterior, Bullitt a fost reatasat ca ambasador în Franța.
Președintele francmason de gradul al 32-lea, Franklin Roosevelt, a sugerat adăugarea ochiului atotputernic și a piramidei de pe banknota dolarului.
De asemenea, Roosevelt a lăudat deschis comunismul.
"Rusia este mult mai bună și lumea este mai în siguranță cu Rusia sub comunism decât sub țari. Stalin este un mare lider."
La ordinul sistemului de rezerve federale și a proprietarului privat, la 5 aprilie 1933,
Franklin D. Roosevelt a emis ordinul prezidențial 6102, care impunea tuturor americanilor
să livreze toate monedele de aur, lingourile de aur și certificatele de aur la bancă locală a Federal Reserve.
Orice violator al ordinului va fi amendat cu până la 10.000 USD, închis până la zece ani sau ambele dacă a încălcat în cunoștință de cauză.
De atunci, fiecare cetățean american are datorii din naștere
și proprietatea sa aparţine sistemului de rezerve federale cu capital privat.
1933, și acesta a fost anul, în noiembrie, când Franklin Roosevelt, atunci chiar în primul său mandat
a recunoscut Uniunea Sovietică, a normalizat relațiile.
Ei bine, acest lucru era deja în curs.
Avem deja infiltrarea cu care începe regia sovietică, un partid comunist.
Și ceea ce am descoperit la un moment dat în cercetarea mea a fost că pentru a perpetua această alianță,
ca să continue relațiile cu Uniunea Sovietică, lucru care a devenit cu adevărat o obsesie a guvernelor americane din acea zi,
guvernul american a trebuit să învețe să mintă oamenii și să ne spună minciuni despre comunism,
să ne spună minciuni despre comunism, despre Stalin.
Malcolm Muggeridge a ajuns în URSS în 1932.
El a fost unul dintre primii jurnalişti cere a raportat despre condiţiile reale din ţară.
Pentru fiecare articol al său despre foamete alte două articole din presa contraziceau existenţa ei
Corespondentul rechemat al lui Muggeridge de la Moscova a fost Walter Duranty,
câştigătorul premiului Pulitzer pentru New york Times.
New York time s este în proprietatea evreilor şi în timpul primului Holodomor proprietar era evreul Adolph Ochs. Durenty s-a căsătorit cu evreica Jane Cheron puţin după primul Holodomor.
Nu a fost cel mai mare jurnalist de avocatură de la Moscova, dar a fost cea mai mare legist dintre toţi jurnaliştii pe care l-am întâlnit vreodată în cei 15 ani de jurnalism.
Și ne-am întrebat dacă de fapt a avut un fel de stăpânire asupra lui, pentru că el era atât de complet implicat jocul lor.
Jurnalistul Joseph Alsop a susținut că „Duranty a fost un mare agent KGB și a mințit ca un trupaş”.
Când a venit vorba de foamete, Marea foamete din Ucraina,
atunci raportarea sa a fost deosebit de rușinoasă,
pentru că a negat că există vreo foamete.
Sovieticii îi vor acorda apoi permisiunea lui Duranty de a vizita Ucraina.
El v-a relata în The Times că toate vorbele despre foamete sunt ridicole.
Cu toate acestea, documentele de la Biroul de Externe britanic au relevat faptul că în conversațiile private la Ambasada Marii Britanii
Duranty a spus că au murit 10 milioane de oameni.
Când discutau problema recunoașterii Uniunii Sovietice,
pentru guvernul Statelor Unite care recunoaștea Uniunea Sovietică,
articolele lui Duranty au fost considerate drept dovezi foarte valoroase, de partea recunoașterii.
Duranty a fost prezent în timpul Terorii Roșii care a culminat cu foametea forțată din Rusia, primul Holodomor 1921-23 și, de asemenea, al doilea Holodomor 1932-33.Cu toate acestea, guvernul american sionist de ocupaţie (ZOG) era dornic să-i accepte narațiunea pentru a recunoaște regimul ucigaş bolșevic evreu.
Și cred că, într-un fel, acesta este locul unde vedem apariţia dublelor standarde.
Cred că vedem în sfârşit și ascensiunea relativismului moral, a relativismului cultural, aceste rele pe care le vedem în cultura noastră astăzi.
Cred că (ele) își au toate rădăcinile în această relație și așa aș începe, cu acest început, eu cred că acest lucru a fost atât de important.
16 noiembrie 1933, ziua în care am recunoscut Uniunea Sovietică.
Acest lucru a fost foarte ciudat, având în vedere înregistrarea guvernului bolșevic care a intrat.
În ceea ce privește contorizarea, în acei ani revoluționari timpurii,
sovieticul, noua poliție secretă bolșevică vor executa fără proces mai mult de 1000 de persoane pe lună.
Mai târziu, în anii 1930 Stalin ucidea zeci de mii de oameni pe lună
și totuși Statele Unite s-au grăbit să se alieze, s-au grăbit să recunoască guvernul sovietic
iar Roosvelt în timpul celui de-al Doilea Război Mondial s-a repezit în această alianță.
Ambele, guvernul britanic și cel american, au fost puternic infiltrate de evrei conducători comunişti și infiltrate de sovietici.
Liderii politici din Marea Britanie și America au fost sub influența controlului unei coloane a cincea comunistă.
Ambii, Roosvelt și Churchill s-au înconjurat de consilieri evrei și s-au bazat pe banii evrei pentru a-și susține campaniile pentru funcționare.
Prin urmare, evreii aveau controlul total asupra opiniei publice în ambele țări.
Ulterior am aflat, confirmat, după ce au fost deschise arhivele privind dizolvarea Uniunii Sovietice 1991,
ulterior am aflat că mulți dintre acești înalți funcționari din guvernul Statelor Unite lucrau pentru Stalin.
Erau agenţi sovietic.
Unii dintre evreii comuniști care s-au infiltrat în guvernul american din jurul Roosevelt au inclus:
Bernard Baruch,
Felix Frankfurter,
David Lilienthal,
David Niles,
Louis Brandeis,
Samuel Rosenman,
Henry Morgenthau Jr.,
Benjamin Cohen,
rabinul Stephen Wise,
Francis Perkins,
Sidney Hillman,
Herbert H. Lehman,
Jessie Strauss,
Harold Laski,
Charles Wyzanski,
Samuel Untermyer,
Edward Filene,
David Dubinsky,
Mordecai Ezechiel,
Abe Fortas,
Isador Lubin,
Harry Dexter White,
David Weintraub,
Nathan Silvermaster,
Harold Glasser,
Irving Caplet,
Salman Adler,
Benjamin Cardozo,
Anna Rosenberg,
și altele numeroase.
Acești evrei comuniști funcționau practic ca agenții Uniunii Sovietice în cadrul guvernului american.
După cum a menționat istoricul evreu Lucy Dawidowicz:
Roosvelt însuși a adus în cercul său imediat mai mulți evrei decât orice alt președinte înainte sau după el. "
Winston Churchill nu nu stătea mai bine.
Mama lui Churchill era evreiască și acest lucru a fost raportat în ziarul din Ierusalim, cred că acum câteva luni.
În mod evident, mă uit la faptul că avea sânge evreiesc în linia maternă.
Foarte interesant într-adevăr. Nu credeam că Churchill era conștient de acest fapt.
Nu l-a menționat niciodată, dar ceea ce este interesant în legăturile sale cu comunitatea evreiască,
în care o voi intra puţin în detalii aici.
Cele două domenii de interes de bază pentru a privi în cariera lui Churchill, perioada în care a fost în așa-numitul pustiu,
când a demisionat din cabinetul lui Stanley Baldwin ca ministru,
iar pentru următorii 10 ani până în 1939 a rămas fără funcție.
Fra nici o funcţie, totuşi. El a fost doar membru al parlamentului.
Deci tot ceea ce avea era salariul său ca membru al parlamentului și câștigurile sale destul de jalnice ale jurnaliștilor,
totuși, într-un fel, reușește să obţină o imensă moșie la țară, care a costat o sumă foarte mare de bani doar să plăteşti
grădinarul şi pepinierele şi bonele şi bucătarii şi casă și tot restul.
Avea un personal privat în jur de 20 sau 30 de persoane.
Toți susţinuţi din salariul său de membru al parlamentului, care era la acea vreme 500 de lire sterline pe an.
750 de dolari pe an.
2.000 de dolari astăzi, pentru că era vremea când patru dolari valorau o liră.
Cum a făcut-o? Ei bine, răspunsul este că din 1936 încoace a fost finanțat de un grup de presiune secret, numit „Focus”.
Nu veți găsi vreo referire semnificativă la Focus în cărțile de istorie,
dar cu siguranță a existat și există dosare de documente private ale lui Churchill referitoare la Focus
Focus a fost un grup de aproximativ 30 sau 40 de oameni de afaceri britanici, precum și bancheri și foști politicieni britanici
care au decis că Churchill merită să ţinut în plutire și l-au finanțat.
L-au finanțat.
Nu erau toți evrei, în primul rând erau evrei, dar apoi sunt și socialiști de stânga
și membri conservatori de stânga ai parlamentului, care au decis să-l țină la linie.
În iulie 1936, președintele britanic pe atunci britanicei Shell Petroleum Company
a întocmit un cec pentru Churchill în valoare de 40.000 de lire sterline, care în zilele noastre
ar fi probabil aproximativ șapte sute de mii de dolari.
Și i l-au dat ca dar.
El (preşedintele) era evreu.
Era un cadou evreiesc pentru Churchill
iar intenția era ca Churchill... L-au cumpărat.
A devenit „Pied Piper” din acel moment.
Iar cel care plătește muzica alege melodia.
Dacă priviți evenimentele așa cum se întâmplă cu adevărat,
până în 1936 a dat cu greu Germaniei o mențiune trecătoare în discursurile și scrierile sale.
Alte lucruri erau mai importante.
Începând cu 1936 a început să bată tamburul anti-nazist, anti-german
iar în acea perioadă, în Marea Britanie, exista o mare cantitate de sentiment pro-german
așa cum s-a observat şi din comportamentul Ducelui de Windsor.
Regele Edward.
Regele Edward al optulea, care a condus mai puțin de un an după moartea tatălui său,
a fost foarte pro german și pro Hitler și de fapt
s-a înțeles foarte bine cu Adolf Hitler când a vizitat Germania mai târziu în 1937.
El a fost obligat să abdice de același lobby,
dar acest lobby este cel care finanțează pe Churchill din 1936 încoace
și care, în sfârșit, a manevrat și proiectat introducerea să în cabinet în 1939.
Și în sfârșit numirea sa ca prim ministru în 1940.
A purtat un război...
în care Marea Britanie nu avea niciun interes real.
Am spus în repetate rânduri acest lucru. Orice percepție logică asupra celui de-al Doilea Război Mondial, o privire acum după 50 de ani,
țipa până la cerurile înalte, când putem vedea destul de clar că ar fi trebuit să spunem ..
ar fi trebuit să le spunem polonezilor în 1939: Aveți o problemă cu nemții, rezolvați-vă singuri problema.
Ar fi trebuit să le spunem, evreilor: Aveți o problemă cu naziștii, descurcați-vă singuri.
Nu privește Marea Britanie și Imperiul Britanic. Noi avem alți pești de prăjit. Asta ar fi trebuit să spunem.
Churchill lucra, din păcate, pentru acești oameni și nu avea nici o alternativă,
deci în 1940, când am avut de ales să acceptăm oferta de pace foarte generoasă pe care ni s-a oferit,
şi care acum este ascunsă din cărțile de istorie,
a trebuit să luptăm într-un un război total lipsit de sens
Churchill a luat-o pe drumul greșit și a falimentat Marea Britanie și a distrus Imperiul Britanic.
Am spus asta pentru prima dată în cartea mea „Churchill War”, în 1987,
iar acum alți cinci istorici importanți care au spus același lucru.
Aceasta a devenit cunoscută acum ca linia revizionistă a istoriei din al doilea război mondial,
și eu sunt cel care a deschis de fapt acea cale, făcându-i pe oameni să creadă neconceputul,
analizând traseul alternativ pe care l-am fi putut face în 1940.
În 1941, tocmai pentru a încheia acest lucru, totul devine într-adevăr foarte interesant,
datorită dosarelor Weizmann, care sunt dosarelor lui Chaim Weizmann,
care a fost primul președinte al statului Israel.
Și a fost liderul mișcării sioniste internaționale de-a lungul celui de-al Doilea Război Mondial.
Arhivele Weizmann, nebunii sau înțelepții mi-au dat acces complet la toată corespondența lui Weizmann cu Churchill.
şi în arhivele Weizmann, sunt toate corespondențele lui Churchill cu Weizmann de-a lungul anilor de război și înainte de Războiul Mondial,
și toate notele sale despre întâlnirile sale cu Churchill.
Voi menționa aici una dintre aceste scrisori.
Este o scrisoare scrisă de Chaim Weizmann, liderul mișcării sioniste, care trăia la acea vreme în Statele Unite,
la Winston Churchill în septembrie 1941, cu trei luni înainte de Pearl Harbor,
când Churchill încearcă frenetic să atragă Statele Unite în războiul său,
pentru că aceasta era singura lui mântuire.
Și Weizmann îi scrie lui Churchill o scrisoare în care spune
"Domnule prim-ministru, cu excepția cazului în care ne acordați ceea ce ne dorim, şi care este crearea unei armate evreiești în Orientul Mijlociu, cu arsenal și arme proprii, în uniforma proprie și cu pavilionul nostru,
cu propriul nostru arsenal și cu propriile arme, în propria uniformă și cu propriul drapel,
cu excepția cazului în care ne garantaţi ceea ce ne dorim, atunci nu veți câștiga.
Și permiteți-mi să vă spun ce vom face, dacă ne acordați ceea ce dorim.
Dacă ne acordați dorințele noastre, atunci vom acționa în numele dumneavoastră în Statele Unite.
Și amintiți-vă, domnule Churchill, scrie în scrisoarea să,
Amintiți-vă că suntem singurul bloc puternic unificat din Statele Unite care sprijină solid cauza britanică în acest război. "
Septembrie 1941.
„Toți ceilalți sunt practic izolaționali. Suntem singurul grup etnic unificat care susține solid cauza britanică.
Suntem singurii oameni care sunt în situația de a aduce Statele Unite în acest război.
Am făcut-o în ultimul război și o putem face din nou ".
Churchill a devenit omul din fata gentil al acestui grup secret.
Comuniștii și evreii din jurul Churchill au inclus pe Sir Robert Mond, Robert Waley Cohen și Bernard Baruch.
Atât Roosevelt cât și Churchill au devenit frontmanii gentililor în războiul internațional al evreilor asupra Germaniei.
Prim-ministrul britanic, Neville Chamberlain, a declarat ambasadorului SUA în Marea Britanie, Joseph P. Kennedy, că:
"Evreii din America și din lume au forțat Anglia la război."
Revista evreiască Sentinela din Chicago, la 8 octombrie 1940, spunea:
„Când socialiștii naționali și prietenii lor plâng sau șoptesc că acest război este adus de evrei, ei au perfectă dreptate”.
Churchill a părăsit Londra pentru a se întâlni cu Roosevelt pentru o conferință în Quebec, la sfârșitul verii 1943.
Un reporter a întrebat dacă intenționează să ofere condiții de pace Germaniei.Churchill a răspuns repede:
„Cerurilor, nu. Ei ar accepta imediat”.
Din nou, în 1944, într-o scrisoare către aliatul său, ucigaşul în masă a bolșevismului, Josef Stalin,
Churchill confirmă realitatea incontestabilă a propunerilor de pace generoase ale lui Hitler.
„Nu ne-am gândit niciodată la pace, nici măcar în acel an când am fost complet izolați
și s-ar fi putut face pace fără a aduce atingere gravă Imperiului Britanic,
și extensiv să cost dvs. De ce să ne gândim la asta acum, când victoria se apropie de noi trei? "
DA, GERMANIA A FOST O DEMOCRAŢIE ÎNAINTE DE NOI...
ȘI AM FOST JEFUIŢI ORBEŞTE
NU...
CE ÎNSEMNA STATUL DEMOCRATIC SAU CEL AUTORITAR PENTRU ACESTE HIENE INTERNAŢIONALE?
NU SE ÎNGRIJESC DE ASTA! SUNT INTERESATE DOAR DE UN SINGUR LUCRU;
VREŢI SĂ FIŢI JEFUIŢI?
DA SAU NU?
SUNTEŢI DESTUL DE STUPIZI CA SĂ VĂ LASATI JEFUIŢI?
DA SAU NU?
ȘI, CÂND O DEMOCRAȚIE ESTE DESTUL DE STUPIDĂ
ÎNCÂT SĂ NU REZISTE, ATUNCI ESTE BINE!
DAR CÂND UN STAT AUTORITAR DECLARĂ
"DE ACUM NU NE VEŢI MAI JEFUI POPORUL..."
„NICI DIN INTERIOR ŞI NICI DIN EXTERIOR! ATUNCI ESTE RĂU. "
ÎN REALITATE, BANII CONDUC ÎN ACESTE ȚĂRI
EI VORBESC DESPRE LIBERTATEA PRESEI,
CÂND DE FAPT, TOATE ACESTE ZIARE AU UN SINGUR PROPRIETAR
ȘI PROPRIETARUL ESTE, ÎN UNELE CAZURI, SPONSORUL
ACESTA PRESĂ MODELEAZĂ OPINIA PUBLICĂ
ACESTE PARTIDE POLITICE N-AU NICI O DIFERENŢĂ ÎNTRE ELE
CA ŞI CELE DE DINAINTE LOR
VOI ŞTIŢI DE ASEMENEA CA VECHILE PARTIDE POLITICE
ERAU TOATE LA FEL
ACEŞTI OAMENI TREBUIE CĂ SE GÂNDESC CĂ ÎN SPECIAL ÎN ACESTE ȚĂRI
PLINE DE LIBERTATE ȘI SĂNĂTATE...
TREBUIE SĂ EXISTE O VIAȚĂ FOARTE CONFORMABILĂ PENTRU OAMENII LOR
DAR CONTRARIUL ESTE ADEVĂRAT
ÎN ACESTE ȚĂRI, ÎN AŞA-NUMITELE „DEMOCRAȚII”
OAMENII NU SUNT NICIODATĂ ÎN CENTRUL ATENŢIEI
ÎN REALITATE CEEA CE CONTEZĂ
ESTE EXISTENȚA ACESTUI GRUP DE „FĂURITORI DE DEMOCRAȚIE”
ACEASTA REPREZINTĂ, EXISTENȚA A CATEVA SUTE
DE CAPITALIŞTI GIGANŢI
CARE DEȚIN TOATE FABRICILE ȘI ACȚIUNILE
ȘI CARE ÎN CELE DIN URMĂ CONDUC POPOARELE
DEZINTERESAŢI TOTAL DE MASELE DE OAMENI
EVREII!!
EI SUNT ACEIA
CARE POT FI NUMIŢI ELEMETE INTERNAŢIONALE
PENTRU CĂ ÎŞI CONDUC AFACERILE PRETUTINDENI
ESTE O MICĂ CLICĂ INTERNAȚIONALĂ
CARE ASMUTE OAMENII UNII ÎMPOTRIVA ALTORA, CARE NU VOR CA OAMENII SĂ TRĂIASCĂ ÎN PACE
NE PUTEŢI SUPRIMA!
NE PUTEŢI CHIAR UCIDE!
DAR NU VOM CAPITULA NICIODATĂ!
ACEŞTI EVREI RÂDEAU DE ASTEA
EI CREDEAU CĂ ESTE UN JOC
NU VOR MAI RÂDE NICIODATĂ
ASTĂZI EI REALIZEAZĂ GRAVITATEA SITUAŢIEI.
A FOST O LUPTĂ
ÎN SPECIAL ÎMPOTRIVA OAMENILOR CARE...
... PĂREAU SĂ DEȚINĂ PUTEREA ABSOLUTĂ ASUPRA NAŢIUNII NOASTRE
O LUPTĂ ÎMPOTRIVA EVREILOR
O PUTERE SATANICĂ
S-A ÎNTINS CA UN VĂL ÎNTUNECAT PESTE ÎNTREAGA ŢARĂ
ŞI CHIAT A FOST CAPABILĂ SĂ ÎNŞFACE POZIȚIILE CHEIE ALE VIEŢII NOASTREI INTELLECTUALE ȘI SPIRITUALE
DAR ȘI VIAȚA POLITICĂ ȘI ECONOMICĂ
ȘI DIN ACESTE POZIȚII CHEIE A FOST CAPABABILĂ DE A CONTROLA ȘI MONITORIZA ÎNTREAGA NAŢIUNE
ACEST PUTERE A CĂPĂTAT, ÎN ACELAȘI TIMP
INFLUENȚA DE A PERSECUTA CHIAR CU LEGEA
PE CEI CARE AU LUPTAT ÎMPOTRIVA ACESTEI PUTERI
ȘI PE CEI CARE AU ÎNDRĂZNIT SĂ OPUNĂ REZISTENŢĂ AVANSĂRII EI.
ATOTPUTERNICA EVREIME NE-A DECLARAT AŞADAR RĂZBOI
ȘI CE AM OBŢINUT ÎN ACESI ANI DE DINAINTE DE 1939?
DENIGRAREA A CRESCUT ÎN ACELAŞI MOD
ACEIAŞI OAMENI CARE AU DUS GERMANIA ÎN RĂZBOIUL MONDIAL
„DOMNUL CHURCHILL” A ÎNCEPUT IMEDIAT SĂ SE AGITE
„MR EDEN”
ȘI APOI EVREII CU HORE BELISHA LA ÎNAINTARE
CAMPANIA DE DEFĂIMARE A ÎNCEPUT
AN DUPĂ AN...
AU SPUS: "SE ÎNARMEAZĂ”
DA, ÎNTOTDEAUNA AM FĂCUT-O
DE ASEMENEA M-au ÎNTREBAT ÎNAINTE:
DE CE AVEŢI ,,SA" (STURMABTEILUNG)...
... DACĂ VREȚI PACE?
DE CE AȚI CREAT SS-UL (SCHUTZ-STAFFEL)?
... DACĂ SINGURUL LUCRU PE CARE ÎL DORIŢI ESTE FRATERNITATEA?
PENTRU CEI CARE NU LE DORESC!
ȘI AM VRUT SĂ LE ARĂT
CĂ SUNT PREGĂTIT ÎNTODEAUNA ŞI PENTRU CELĂLAT CAZ
CEA MAI PREŢIOASĂ POSESIUNEA PE CARE O AI ÎN LUME...
ESTE PROPRIUL TĂU POPOR...
ȘI PENTRU ACEST POPOR...
ȘI PENTRU BINELE ACESTOR OAMENI...
NE VOM STRĂDUI ŞI VOM LUPTA!
ȘI NICIODATĂ NU VOM ABANDONA!
ȘI NICIODATĂ NU VOM OBOSI!
ȘI NICIODATĂ NU NE VOM PIERDE CREDINŢA!
ȘI NICIODATĂ NU NE VOM PIERDE SPERANŢA!